У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
18 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 367/4979/19
провадження № 61-5718 ск 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада        2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого         2020 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу,
 
В с т а н о в и в:
 
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в Ірпінський міський суд Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 63 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 948 810,00 грн.
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову в якій просила накласти арешт на належне відповідачу ОСОБА_1 , а саме: 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Mercedes-Вenz» 316 CDI 2003 року випуску, дата реєстрації - 07 липня 2017 року; автомобіль марки «Mercedes-Вenz» 312 CDI 1997 року випуску, дата реєстрації - 28 квітня 2018 року.
 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада    2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено: вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_1 майно: 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Mercedes-Вenz» 316 CDI 2003 року випуску, дата реєстрації - 07 липня 2017 року; автомобіль марки «Mercedes-Вenz» 312 CDI 1997 року випуску, дата реєстрації - 28 квітня 2018 року, які належать відповідачу ОСОБА_1 , до розгляду справи по суті.
 
Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2019 року залишено без змін.
 
24 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, зокрема, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки, позивачем не доведено жодними доказами необхідність забезпечення позову у зв`язку із існуванням реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду в справі, а також можливим ухиленням відповідачів від виконання відповідного судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. 
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 березня 2020 року, для розгляду справи визначено колегію суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М. від 02 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 07 травня 2020 року, але який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
На виконання вимог указаної вище ухвали, у встановлений суддею строк, представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , надіслав матеріали на усунення недоліків.
 
У статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження, та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , порушує клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що копію оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 06 лютого      2020 року ОСОБА_1 отримав лише 05 березня 2020 року.
 
На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, зокрема, копію конверта із штрихкодовим ідентифікатором 0318628922934 (відправник - Київський апеляційний суд, отримувач - ОСОБА_1.), із якого вбачається, що відповідне судове рішення отримано ОСОБА_1 05 березня 2020 року.
 
Таким чином, наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань ОСОБА_1 та його представником їх процесуальними правами та, відповідно, вказують на поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
 
Згідно частини першої статті 150 ЦПК України арешт може бути накладено на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього чи інших осіб.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.
 
Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, викладеними в ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2019 року та постанові Київського апеляційного суду       від 06 лютого 2020 року, щодо необхідності забезпечення позову у даній справі, шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_1 майно, зокрема, на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Mercedes-Вenz» 316 CDI 2003 року випуску, автомобіль марки «Mercedes-Вenz» 312 CDI 1997 року випуску, з метою його збереження виключно у власності відповідача та для недопущення умисного відчуження ним даного майна до часу розгляду спору між сторонами у суді та набрання законної сили рішенням суду в даній справі.
 
Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідні заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, зважаючи на ціну позову в даній справі, і такі заходи забезпечення позову у даному випадку не порушують право власності відповідача ОСОБА_1 , оскільки жодним чином не обмежують реалізацію власником права власності в частині володіння та користування її майном. 
 
На думку колегії суддів, зважаючи на предмет та підстави позову, а також враховуючи мотиви подання позивачем відповідної заяви, судами першої та апеляційної інстанцій відповідні заходи забезпечення позову у даній справі застосовані правомірно, обґрунтовано та з метою забезпечення виконання рішення суду, якщо таке буде винесене на користь позивача, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до відчуження відповідачем ОСОБА_1 відповідного майна, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в даній справі у випадку задоволення позову.
 
Верховний Суд не приймає до уваги доводи касаційної скарги, що відповідні заходи забезпечення позову застосовані необґрунтовано, оскільки позивачем не доведено існування реальних ризиків утруднення або неможливості виконання ухваленого на її користь рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, та позивачем не підтверджено належними доказами вчинення відповідачем дій щодо відчуження відповідного майна з метою ухилення від виконання рішення суду (у разі задоволення позову), оскільки заходи забезпечення позову є превентивними по своїй правовій природі та спрямовані, зокрема, на убезпечення позивача від додаткових негативних наслідків, пов`язаних із відчуженням відповідного майна нинішнім власником (відповідачем), до часу розгляду справи в суді та встановлення істини у справі.
 
При цьому, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання або неналежного виконання рішення суду у випадку задоволення позову, що відповідно призведене до неефективного захисту та унеможливлення поновлення законних прав та інтересів позивача.
 
Зазначені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , у касаційній скарзі інші аргументи колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
 
З касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. 
 
Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частиною першою статті 127, частиною другою статті 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Ірпінського міського суду Київської області                    від 22 листопада 2019 року та постанови Київського апеляційного суду      від 06 лютого 2020 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко

 
                                                                                                                      В. С. Жданова

 
                                                                                                                      В. О. Кузнєцов