ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/12582/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Ніколайчук С.В.)  у справі №160/12582/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області  про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2019р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність Чечелівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо не проведення донарахування страхового стажу строком 07 років 03 місяці 22 дні.;  зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дорахувати до загального страхового стажу 07 років 03 місяці 22 дні, а всього нарахувати загального страхового стажу 41 рік 09 місяців 03 дні, з моменту призначення пенсії 29.11.2018року; згідно ст.25 Закону України № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зобов`язати перерахувати з 29.11.2018 року коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, враховуючи загальний страховий стаж - 41 рік 09 місяців 03 дні.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.08.2019 року позивач отримав листа № 2252/М-08 від Чечелівського відділу обслуговування  громадян головного управління Пенсійного фонду України  в Дніпропетровській області з додатком про розрахунок  повного трудового (страхового) стажу, в якому зазначено, що  страховий стаж позивача 34 роки 05 місяців 12 днів, до стажу не було зараховано періоди роботи позивача з 28.09.1977р. по 24.08.1978р., з 21.12.1990-26.12.1994, 03.07.1995р.-16.07.1997., та частково період навчання - 04місяці 07 днів - дата відрахування з ВНЗ.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року позов задоволено.
Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позов не врахував того, що деякі записи у трудовій книжці позивача проведені без чіткого формулювання норм чинного законодавства. Період навчання позивачу зараховано у відповідності до даних диплому, а приймаючи рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, по суті підмінив певний орган.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини у справі, надано оцінку поданих сторонами доказам.
Сторони повідомлені про день розгляду справи.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви були надані наступні документи: довідка про присвоєння  ідентифікаційного коду; документи про місце проживання (реєстрації) особи; заява про призначення/перерахунок пенсії; паспорт; трудова книжка або документи про стаж; військовий квиток; довідки, що визначають  право на пенсію на пільгових умовах; інші документи на підтвердження трудового стажу позивача.
Листом від 29.08.2019 року № 2252/М-08  головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про розрахунок повного трудового (страхового) стажу, в якому зазначено, що  страховий стаж позивача складає 34 роки 05 місяців 12 днів.
До страхового стажу пенсійним органом не враховано період роботи позивача  з 28.09.1977 р. по 24.08.1978 р., з 23.06.1983 р. - 31.10.1983р. (період навчання), з 21.12.1990 р. по 26.12.1994 р., з з 03.07.1995 р. по 16.07.1997 р., , в цілому  - 07 років 03 місяці 22 дні.
Позивач не погодився з діями відповідача щодо не зарахування до повного трудового (страхового) стажу  07 років 03 місяці 22 дні, що і стало предметом даного позову.
Суд першої інстанції відмовляючи задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що відповідачем було з формальних підстав відмовлено у зарахуванні таких періодів роботи/навчання до трудового (страхового) стажу.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до 18 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів.
Право на пенсію за віком мають, зокрема, чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років (ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
Згідно з ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).
Враховуючи зазначені норми законодавства, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідачем не враховано період роботи позивача з 28.09.1977р. по 24.08.1978 р. з підстав посилання на довідку № 37/11 від 11.11.2019 року виданої заводом "Силур", який знаходиться в м. Харцизьк, на неконтрольованій території України, у зв`язку з чим у відповідача відсутні можливості здійснити перевірку даної довідки. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що трудова книжка позивача містить усі записи на підтвердження роботи позивача за всі спірні періоди. Всі записи про роботу внесені в трудову книжку належним чином та не мають виправлень.
Стосовно тверджень відповідача про те, що завод "Силур"  зареєстровані на непідконтрольній території (м. Харцизьк), то суд зазначає, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 02.04.2019 року по справі № 428/1695/17., від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 , від 31 січня 2019 року у справі № 423/1450/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а.
Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних(надуманих) підстав, тому період роботи позивача з 28.09.1977р. по 24.08.1978 р. необхідно зарахувати до трудового (страхового) стажу позивача.
Щодо періоду роботи ОСОБА_1  з 21.12.1990 року по 26.12.1994 рік, на підприємстві "Геліос", не зараховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення не проведено з формулюванням відповідно до вимог чинного законодавства, а саме відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт Кодексу про працю України, та період роботи з 03.07.1995 р. по 16.07.1997 р. ПМП «Інтек» не зараховано до страхового стажу, з підстав помилки, зробленій у розпорядженні підприємства, доданого додатково до трудової книжки позивачем.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.
Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять  днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно із пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637      (далі - Порядок № 637), встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до абз. 1,3 п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п. 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Враховуючи наведені норми, є вірними висновки суду першої інстанції, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Крім того, не зазначення, за позицією відповідача, чіткої підстави звільнення позивача з посиланням на норми чинного законодавства у 1994р. не може вважатись невірним або неправильним записом трудової книжки. Крім того, такий запис містить порядковий номер, дату, зазначення причини звільнення та посилання на підстави внесення такого запису. (а.с. 12 на звороті)
Щодо періоду роботи з 03.07.1995 р. по 16.07.1997 р. ПМП «Інтек», запис у трудовій книжці містить порядковий номер, дату, зазначення причини звільнення та посилання на підстави внесення такого запису. (а.с. 12 на звороті) Відповідач не враховує стаж позивачу за таким записом, оскільки у запису про звільнення у 1997р. з підстав закриття підприємства іде  посилання на розпорядження №495-7 від 16.07.1995р., проте така описка спростовується поданою копією розпорядження №495-7 від 16.07.1995р. (а.с. 8).
Враховуючи зазначені норми законодавства, є вірними висновки суду першої інстанції, що відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки, а у даному випадку: не розбірливе відображення печатки на титульній сторінці, або відсутності зазначення конкретної норми законодавства, як підстави звільнення, а тому періоди роботи позивача з 21.12.1990 року по 26.12.1994 рік та з03.07.1995 р. по 16.07.1997р. необхідно зарахувати до трудового (страхового) стажу позивача. 
Стосовно не зарахування позивачу всього період навчання в Донецькому національному  технічному університеті, відповідно до записів трудової книжки, слід зазначити наступне.
Так, суд першої інстанції помилково в рішенні  посилався про незарахування відповідачем всього періоду навчання у вищому навчальному закладі, проте такі висновки суду, з урахуванням вимог позивача, не призвели до невірного вирішення справи.
Так, відповідно матеріалам справи, позивачу було зараховано до стажу період навчання у  вищому навчальному закладі  з 01.09.1978 р. по 23.06.1983 р. за інформацією, що міститься у дипломі, та не прийнято архівну довідку Донецького національного технічного університету №477 від 12.12.2019р., оскільки така видана на непідконтрольній території України (а.с. 25, 26)
Проте, відповідно трудової книжки позивача, останній зарахований студентом  до Донецького політехнічного інституту 01.09.1978р., відрахований з складу студентів 31.10.1983р. у зв`язку із закінченням навчання. (а.с. 11)
Відповідно до п. д) ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також:  навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п. 2.16 Інструкції №58, для студентів,  слухачів курсів,  учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа)  вносить  записи про  час  навчання  на  денних відділеннях (у  тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи)  про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.
Період  роботи  зазначених  студентів,  учнів,  аспірантів та клінічних  ординаторів  у  студентських  таборах,  при проходженні виробничої  практики  і  при   виконанні   науково-дослідної госпдоговірної тематики і  при  проходженні стажування підтверджується відповідною довідкою із зазначенням спеціальності, кваліфікації,  посади  та  часу  роботи.  На  підставі цих довідок навчальні  заклади  (наукові  установи)  забезпечують занесення до трудових   книжок   студентів,   учнів,  аспірантів  та  клінічних ординаторів   відомостей   про   роботу  та  стажування  згідно  з одержаними   даними.  Довідки  зберігаються  в  особистих  справах зазначених  осіб,  як  документи суворої звітності. 
Позивачем, окрім трудової книжки, в якій зазначені періоди зарахування студентом  до Донецького політехнічного інституту 01.09.1978р., відрахування із складу студентів 31.10.1983р. у зв`язку із закінченням навчання також надано архівну довіку Донецького національного технічного університету №477 від 12.12.2019р., на підставі архівного фонду та особової справи позивача,  в якій зазначено, що позивача 01.09.1978р. зараховано студентом  до Донецького політехнічного інституту 01.09.1978р., відраховано із складу студентів 31.10.1983р. у зв`язку із закінченням навчання (а.с. 10)
Відповідач заперечуючи в цій частині щодо позову зазначає про неприйняття архівної довідки №477 від 12.12.2019р. з підстав видачі такої не непідконтрольній території України, інших доводів неможливості врахування стажу, з цього питання, за трудовою книжкою позивача, суду не наводить, а отже колегія суддів вважає за можливе врахувати подані докази позивачем як до органу пенсійного фонду, так і суду.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції є вірними, що з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, обставини на які посилається відповідач є помилковими та не можуть порушувати законні права позивача, щодо не врахування повного трудового (страхового) стажу позивача.
Щодо посилання відповідача на втручання у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідач не наводить посилань щодо невірного зазначення як позивачем у позовних вимогах так і судом першої інстанції, стажу який неврахованого відповідачем позивачу, а отже відсутній спір щодо фактичної вірності його визначення - не враховано 07 років 03 місці 22 дні.
Відповідач посилається на втручання у дискреційні повноваження.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи викладене доводи відповідача щодо втручання у його дискреційні повноваження є помилковими.
Доводи апеляційної скарги вищезазначеного не спростовують, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі №160/12582/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області  про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5         ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак