ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року	Львів	Справа № 598/2093/19 пров. № А/857/2896/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання -     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 598/2093/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Шульгач М. П.,
час ухвалення рішення - 03.02.2020 року, 10:36 год.,
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення - 05.02.2020 року,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправними дії Лановецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років згідно з п.2 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування" та зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років згідно з п.2 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування" з 25 липня 2019 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до п. 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 липня 2019 року.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 15 жовтня 1985 року призначена на посаду логопеда у Збаразькому дитячому садку №1 та з 01 квітня 2016 року була переведена на посаду вчителя-логопеда логопедичного пункту при Збаразькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 ім. І. Франка. Відповідно до Переліку №909 закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років у дошкільних навчальних закладах до спеціального стажу роботи зараховується робота на посадах директорів (завідуючих), вихователів-методистів, вихователів, асистентів вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичних керівників, вчителів-дефектологів, вчителів-логопедів, практичних психологів. Таким чином, вважає, що посада логопеда, який працює в дошкільних навчальних закладах вищезазначеним Переліком не передбачена, тому підстави для зарахування періоду роботи у Збаразькому дитячому садку №1 до стажу роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років відсутні. Також звертає увагу, що час роботи на посадах логопедів, які були передбачені в штатному розписі районних відділів освіти, не дають права на пенсію за вислугу років, оскільки Переліком №909 серед закладів і установ освіти, робота яких дає право на пенсію за вислугу років районні відділи освіти не передбачені.  Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Збаразького відділу обслуговування громадян Лановецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освітянських навчальних закладів на посаді логопеда та вчителя-логопеда, відповідно до п.2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
До вищезазначеної заяви були долучені документи згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: копія паспорту та ідентифікаційного номера; копія трудової книжки; копія диплома про навчання серія НОМЕР_2 ; копія свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 ; довідки про заробітну плату (3 шт.).
29 липня 2019 року Збаразьким відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Лановецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в призначенні пенсії позивачу за вислугою років відмовлено, оскільки у трудовій книзі зазначено, що ОСОБА_1 призначена на посаду логопеда Збаразького дитячого садка №1 і ця посада не входить до посад зазначених в Переліку, а тому у неї немає відповідного пільгового стажу для призначення пенсії.
Крім того, з копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що наказом по Збаразькому райвно від 15 жовтня 1985 року №437-А на підставі наказу Тернопільського облвно №810 від 05 серпня 1985 року її призначено на посаду логопеда Збаразького дитячого садка №1.
При цьому, наказом №58-к від 31 березня 2016 року її призначено на посаду вчителя-логопеда логопедичного пункту при Збаразькій загальноосвітній школі 1-3 ступенів №2 імені Івана Франка з 01 квітня 2016 року в порядку переведення.
31 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя-логопеда логопедичного пункту при Збаразькій загальноосвітній школі 1-3 ступенів №2 імені Івана Франка у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для неприрівняння посади логопеда Збаразького дитячого садка №1, на якій працювала позивач у період з 15 жовтня 1985 року по 01 квітня 2016 року, до посади вчителя-логопеда, оскільки матеріалами справи стверджується факт того, що ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя-логопеда з 15 жовтня 1985 року по 31 серпня 2018 року, її спеціальний трудовий стаж становить більше 30 років, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту звернення до органу пенсійного фонду, тобто з 25 липня 2019 року.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст.51 цього Закону).
Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них (ч.2 ст.7 вказаного Закону). Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.
Згідно з п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Матеріалами справи, зокрема, записами у трудовій книжці НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_1 наказом від 15 жовтня 1985 року №437-А була призначена на посаду логопеда у Збаразький дитячий садок № 1; наказом відділу освіти №63 від 16 серпня 1996 року зобов`язано вихователя-логопеда проводити роботу з дітьми у всіх дошкільних закладах міста.
Крім того, наказом №58-к від 31 березня 2016 року позивача призначено на посаду вчителя-логопеда логопедичного пункту при Збаразькій загальноосвітній школі 1-3 ступенів №2 імені Івана Франка з 01 квітня 2016 року в порядку переведення.
31 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя-логопеда логопедичного пункту при Збаразькій загальноосвітній школі 1-3 ступенів №2 імені Івана Франка у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.
25 липня 2019 року позивач звернулася із заявою до Лановецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з тим, рішенням №10 від 29 липня 2019 року Лановецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п.2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач мотивує відмову у призначенні позивачу пенсії тією обставиною, що посада логопеда не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років №909.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно з розділом 1 "Освіта" Переліку закладів і установ  освіти, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років право на пенсію за вислугу років у дошкільних навчальних закладах всіх типів мають: завідуючі, вихователі- методисти, вихователі, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі- логопеди, практичні психологи.
Відповідно до цього Переліку право на призначення пенсії за вислугу років мають особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах на посадах вчителів, логопедів, вчителів-логопедів, вчителів-дефектологів, викладачів, навчальних сурдопедагогів, тифлопедагогів, вихователів, завідуючих та інструкторів слухових кабінетів, директорів, завідуючих, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально- виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
При цьому, Наказом Міністерства освіти СРСР від 14 жовтня 1975 року № 136 "Про типові штати дошкільних закладів спеціального призначення для дітей з дефектами розумового і фізичного розвитку і про оплату праці вчителів - дефектологів і вчителів - логопедів" з 1 вересня 1975 року в дитячих садках і яслах-садках спеціального призначення для дітей з дефектами розумового і фізичного розвитку і спеціально організованих групах для таких дітей у дитячих садках і яслах-садках загального призначення посада логопеда перейменована на посаду вчителя - логопеда.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач була призначена на посаду логопеда Збаразького дитячого садка №1, то цю посаду необхідно вважати як вчителя-логопеда, так як відповідно до вищевказаного наказу посади логопеда в школах і навчальних закладах не існувало, а була посада вчителя-логопеда, на якій працювала ОСОБА_1 , а тому не внесення необхідних виправлень і змін у трудову книжку позивачки адміністрацією установи про перейменування посади з логопеда на вчителя-логопеда є допущеною опискою, і не свідчить про те, що позивач не займала саме таку посаду, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.«е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за наявності необхідних законодавчо встановлених умов.
Крім того, записами з трудової книжки позивача підтверджується, що наказом відділу освіти від 16 серпня 1996 року №63 було зобов`язано вихователя-логопеда ОСОБА_3 проводити роботу з дітьми у всіх дошкільних закладах міста. 
Відповідно до наказу  Міністерства освіти СРСР від 14 жовтня 1975 року № 136 "Про типові штати дошкільних закладів спеціального призначення для дітей з дефектами розумового і фізичного розвитку і про оплату праці вчителів - дефектологів і вчителів - логопедів" посада вчителя логопеда в штатних розписах це не нова посада, а перейменування назви посади з логопеда на посаду вчителя - логопеда без зміни посадових обов`язків на якій і працювала позивачка ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що період роботи позивача у дошкільному навчальному закладі не враховується до стажу вчителя-логопеда, так як посаду "логопед" не передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років №909, оскільки такі спростовуються вищенаведеними мотивами.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , яка працювала на посаді логопеда у дошкільному навчальному закладі має право на зарахування до стажу роботи періоду роботи на посаді логопеда у Збаразькому дитячому садку №1, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".  
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Матеріалами справи стверджується і не заперечується сторонами той факт, що позивач досягнула 56-річного віку 16 квітня 2019 року та звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 25 липня 2019 року, а тому пенсію за віком на пільгових умовах необхідно призначити позивачу із дня її звернення до пенсійного органу, а саме: з 25 липня 2019 року.
Разом з тим, щодо ефективності обраного судом способу захисту колегія суддів зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення їй спірної пенсії.
Колегія суддів зазначає, що під час судового розгляду такі обставини встановлені. Оцінка правомірності відмови у призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Колегією суддів досліджено, що ці мотиви є вичерпними, тобто, позивачем дотримано усіх інших умов для призначення такої пенсії.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що для повного відновлення прав позивача у цій справі необхідним є визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачу пенсію на пільгових умовах, із зарахуванням періоду роботи на посаді логопеда у дошкільному навчальному закладі до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, разом з тим, неправильно застосував норми процесуального права, оскільки вирішив не усі позовні вимоги, а тому відповідно до вимог ч.1 п.4 ст.317 КАС України апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення в частині змінити, у решті рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 316 КАС України залишити без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 598/2093/19 змінити, доповнивши резолютивну частину рішення наступним абзацом:
«Визнати протиправною та скасувати відмову Лановецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у призначенні пенсії за вислугою років згідно з п.2 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування».

У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 598/2093/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 01 червня 2020 року.