Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 740/2146/18-ц
провадження № 61-22205св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_40 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , Виконавчий комітет Ніжинської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 червня 2019 року у складі судді Кузюри В. О. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня      2019 року у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Губар В. С., Кузюри В. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У травні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» (далі - ПрАТ «Чернігівоблбуд») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,            ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,        ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ,             ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_40 ,            ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 ,       ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області (далі -                  ВК Ніжинської міської ради) про визнання свідоцтв про право власності недійсними.
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ПАТ «Чернігівоблбуд» є правонаступником Орендного підприємства та Закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд». Житловий будинок на АДРЕСА_1 , зведений у 90-х роках минулого століття за кошти попередників                    ПАТ «Чернігівоблбуд». Згодом, частина квартир викуплена, а інші квартири залишились у власності та на балансі товариства. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 17 березня 2008 року у справі № 22ц-430/2008, рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 січня 2009 року у справі № 2-50/09, рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області              від 08 червня 2010 року у справі № 2-618/2010, встановлені обставини, які відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню і є обов`язковими для суду у цій справі. Зокрема, судовими рішеннями встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , не входить до складу державного майна, переданого в оренду Чернігівському ремонтно-будівельному тресту, будівництво будинку здійснювалося за рахунок прибутку, отриманого колективом орендарів. Загальними зборами акціонерів ЗАТ «Чернігівоблбуд»             від 24 лютого 2009 року прийнято рішення повернути майно, яке в 2004 році передано до статутного капіталу ДП «Управління майном» знову до ЗАТ «Чернігівоблбуд», що підтверджується витягом із протоколу № 1. У новій редакції статуту ДП «Управління майном» ЗАТ «Чернігівоблбуд», державну реєстрацію якого проведено 15 жовтня 2009 року, номер запису 10641050005000326, у статутному капіталі будинок АДРЕСА_1 , у тому числі спірні квартири, вже не значаться. Незважаючи на викладене, ВК Ніжинської міської ради прийняв рішення про приватизацію мешканцями спірних квартир у житловому будинку на                     АДРЕСА_1 (від 25 вересня 2014 року № 212). На підставі цього рішення відповідачі отримали свідоцтва про право власності на квартири у рівних долях. Проте власником спірних квартир є ПАТ «Чернігівоблбуд», незалежно від реєстрації такого права, оскільки на момент завершення будівництва та введення в експлуатацію будинку обов`язкова реєстрація не вимагалася.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив визнати свідоцтва на право власності на квартири відповідачів у будинку АДРЕСА_1 , недійсними.
 
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 червня           2019 року в задоволенні позову ПрАТ «Чернігівоблбуд» відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у          ПрАТ «Чернігівоблбуд» відсутні належні докази, якими підтверджується його право власності на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 . У постанові Вищого Господарського суду України від 28 грудня 2016 року у справі № 927/838/15, яка набрала законної сили зазначено, що в судових справах № 5028/12/40/2012,               № 4/150б/77б/266 встановлено, що перебування житлового багатоквартирного будинку на балансі обслуговуючої організації не доводить її права власності на квартири у цьому будинку, які є самостійним об`єктом цивільних прав, а отже, позивачем не доведено наявність у нього права власності на спірні квартири, ці квартири передані у власність фізичним особам, які володіють та користуються ними на відповідних правових підставах. До вказаного висновку дійшли як суди першої та апеляційної інстанції, а також Вищий Господарський суд України у постанові                від 28 грудня 2016 року в справі № 927/838/15. 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що державну реєстрацію ДП «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця»      ЗАТ «Чернігівоблбуд» скасовано, ВК Ніжинської міської ради, який діяв у межах наданих йому повноважень, і прийняв рішення від 03 липня 2014 року № 140 «Про недопущення призупинення приватизації», з метою недопущення призупинення приватизації житла, розглянувши звернення громадян та керівників організацій, дозволив органу приватизації міськвиконкому здійснювати приватизацію спірних квартир у житловому будинку АДРЕСА_1 , так як організація, при якій створений орган приватизації, припинила свою діяльність, до ліквідаційної маси не включено житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з квартирами, які не були на той час приватизовані та не передавалися при ліквідації дільниці або іншим шляхом               (як раніше передавався на баланс дільниці актом) на баланс позивача та його попередників. Відповідачі вселилися у житло на законних підставах і протягом тривалого часу добросовісно використовують квартири як єдине житло. Якщо міськвиконкомом і допущені порушення при приватизації квартир відповідачів, то ці порушення не вчинено відповідачами і останні не можуть нести за це відповідальність, а тому і відсутні правові підстави для застосування положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Доводи апеляційної скарги про те, що рішеннями Апеляційного суду Чернігівської області від 17 березня 2008 року у справі № 22ц-430/2008, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 січня 2009 року у справі № 2-50/09, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2009 року у справі № 2-1942/09, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області                від 08 червня 2010 року встановлені обставини, які відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню і є обов`язковими для суду у цій справі, зокрема те, що будинок АДРЕСА_1 , не входить до складу державного майна, переданого в оренду Чернігівському ремонтно-будівельному тресту, будівництво будинку здійснювалося за рахунок прибутку, отриманого колективом орендарів не приймається до уваги. У вказаних рішеннях мова йде про будинок, а не про окремі спірні квартири, які за своєю природою є окремими об`єктами нерухомості. Крім того, у вказаних рішеннях здійснено правову оцінку фактів, а не встановлено факт права власності позивача на спірні квартири.
 
Суддею Кузюрою Л. В. висловлено окрему думку, згідно з якою суть спору у цій справі полягала у тому, що ВК Ніжинської міської ради протиправно прийнято рішення від 25 вересня 2014 року № 212 про приватизацію відповідачами - мешканцями квартир у житловому будинку на АДРЕСА_1 , належного на праві власності ПАТ «Чернігівоблбуд», внаслідок чого відповідачі отримали свідоцтва про право власності на квартири у цьому будинку без законних на те підстав. Власником спірних квартир було                           ПАТ «Чернігівоблбуд», незалежно від реєстрації такого права, оскільки на момент завершення будівництва зазначеного багатоквартирного будинку та введення його в експлуатацію обов`язкова реєстрація права на зазначене нерухоме майно законом не вимагалась. Зокрема, будівництво зазначеного будинку здійснювалось у 90-х роках за рахунок коштів колективної власності та за рішенням колективу орендарів підприємства і в жодному разі не за рахунок державних коштів. Ці обставини підтверджені протоколом засідання інвентаризаційної комісії підприємства Чернігівоблбуд від 05 травня 1994 року № 1, затвердженим Фондом комунального майна і приватизації Чернігівської обласної ради 12 травня 1994 року, за змістом якого, незавершений будівництвом житловий будинок на АДРЕСА_1 , є колективною власністю підприємства «Чернігівоблбуд». Після проведення приватизації та створення ЗАТ «Чернігівоблбуд», всі об`єкти незавершеного будівництва, у тому числі і зазначений вище будинок, ввійшли до статутного капіталу ЗАТ «Чернігівоблбуд» як майно орендаря, створене за рахунок колективних коштів. Ці обставини підтверджені Регіональним відділенням Фонду державного майна України також у листі від 25 липня 2006 року. Незважаючи на всі подальші зміни в організаційній структурі підприємства, вказане майно ніколи з власності ПАТ «Чернігівоблбуд» не вибувало. Всі наведені обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 17 березня 2008 року, яке міститься у матеріалах справи та не підлягають доведенню згідно з положеннями частини п`ятої статті 82 ЦПК України.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У грудні 2019 року ПрАТ «Чернігівоблбуд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 червня           2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що товариство позбавлене права власності не в інтересах суспільства і не на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Будинок АДРЕСА_1 , будувався за власні кошти попередників позивача і був включений до статутного капіталу новоствореного товариства ЗАТ «Чернігівоблбуд». Суди не досліджували, щодо яких квартир приймались рішення органом приватизації при Ніжинській ремонтно-будівельній дільниці, і відповідно не врахували, що цим органом приватизації приймались рішення тільки стосовно квартир, які будувались попередниками позивача у спірному будинку за рахунок коштів пайовиків - державних підприємств та організацій за державні кошти або кошти державних підприємств. Будинок не входить до складу державного або комунального майна, будівництво будинку здійснювалося за рахунок прибутку, отриманого колективом орендарів, спірні квартири законно включені до статутного капіталу ДП Управління майном і знову повернуті до статутного капіталу ЗАТ «Чернігівоблбуд», що підтверджується витягом із протоколу № 1, не є правовою оцінкою фактів, а є викладенням встановлених судом обставин. Суд зазначає, що заявник добросовісно отримав будинок в якості внеску до статутного капіталу, не знаючи про те, що Фонд державного майна не мав повноважень на його передання. Та не було підстав для передбачення, що заявник мав знати про це. Навіть попри те, що                                     ДП «Укрнафтопродукт» продовжувало використовувати будинок, він був частиною статутного капіталу заявника так само, як будь-яке інше майно. Заявник мав щонайменше легітимні сподівання щодо можливості використовувати будинок у своїй господарській діяльності. Отже, наслідком рішення про скасування передання ДП «Укрнафтопродукт» будівлі заявникові було позбавлення заявника його первинного капіталу та, відповідно, частини його активів. Не було жодних підстав вважати, що заявник міг вимагати якесь відшкодування понесених збитків. Позивач ретроспективно позбавлений права власності на частину первинного капіталу та, відповідно, на частину його активів, що становить «втручання» та «позбавлення власності» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції». 
 
У лютому 2020 року представник відповідачів - ОСОБА_53 подала відзив на касаційну скаргу, згідно з яким, ні ПАТ «Чернігівоблбуд», ні державний реєстратор      ВК Ніжинської міської ради, ані ВК Ніжинської міської ради не надали суду Положення про Ніжинське ремонтно-будівельне управління чи інші правовстановлюючі документи, які б підтверджували, що ремонтно-будівельна дільниця у м. Ніжині і Ніжинське ремонтно-будівельне управління є одним і тим же структурним підрозділом. ПАТ «Чернігівоблбуд» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що структурний підрозділ ПАТ «Чернігівоблбуд» був забудовником (генпідрядником, замовником) житлового будинку АДРЕСА_1 . Із аналізу судових рішень, на які посилається ПАТ «Чернігівоблбуд», вбачається, що судами здійснено правову оцінку фактів, а не встановлено факт права власності ПАТ «Чернігівоблбуд» саме на квартири в житловому будинку АДРЕСА_1 як об`єкти цивільних прав. Господарськими судами всіх інстанцій у справі № 5028/12/40/2012 встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, що Ніжинське ремонтно-будівельне управління, яке виступало забудовником житлового будинку АДРЕСА_1 , було структурним підрозділом ПАТ «Чернігівоблбуд». У постанові Вищого Господарського суду України від 28 грудня 2016 року у справі         № 927/838/15 також зазначено, що перебування об`єкта на балансі, відображення його у бухгалтерській звітності, не є підставою набуття його у власність. Приватизація квартир протягом 1998-2000 років у вказаному житловому будинку є правомірною. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Обставини встановлені судами 
 
Постановою Вищого Господарського суду України від 02 липня 2013 року у справі      № 5028/12/40/2012 (5028/2/120/2011), залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2012 року, за якою рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за ПАТ «Чернігівоблбуд» на квартири АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , залишено без змін, а в частині припинення провадження у справі скасовано і прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради зареєструвати право власності ПАТ «Чернігівоблбуд» на квартири АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 .
 
Постановою Вищого Господарського суду України від 28 грудня 2016 року у справі    № 927/838/15, залишено без змін рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 серпня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року, якими відмовлено у задоволенні позову                            ПАТ «Чернігівоблбуд» до ВК Ніжинської міської ради про визнання протиправним (незаконним) рішення ВК Ніжинської міськради від 03 липня 2014 року № 140 «Про недопущення призупинення приватизації в частині квартир № № АДРЕСА_3, АДРЕСА_16 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_19 , зазначено, що у судових справах № 5028/12/40/2012, № 4/150б/77б/266 суди правильно встановили, що перебування житлового багатоквартирного будинку на балансі обслуговуючої організації не доводить її права власності на квартири у цьому будинку, які є самостійним об`єктом цивільних прав, а отже, позивачем не доведено наявність у нього права власності на спірні квартири, спірні квартири передані у власність фізичним особам, які володіють та користуються ними на відповідних правових підставах.
 
Таких висновків дійшов Вищий Господарський суду України від 28 грудня 2016 року у справі № 927/838/15, виходячи з такого.
 
На підставі рішення виконкому обласної ради депутатів трудящих від 12 жовтня    1960 року № 819 створено обласний ремонтно-будівельний трест. Згідно з пунктом 1.3. Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту «Чернігівоблбуд», відповідно до підпункту 1.1, 2.2 Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного Закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд», затвердженого рішенням зборів засновників (від 13 квітня            1995 року протокол № 7) та перереєстрованого виконкомом Чернігівської міськради народних депутатів розпорядженням від 27 листопада 1995 року № 385-р.,                ЗАТ «Чернігівоблбуд» створено в результаті викупу майна і шляхом перетворення обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» за рішенням засновників (від 13 квітня 1995 року протокол № 7) і є правонаступником суб`єкта підприємницької діяльності обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд». Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 Статуту, затвердженого зборами акціонерів ЗАТ «Чернігівоблбуд» (протокол від 27 травня 2011 року № 1) та зареєстрованого державним реєстратором виконкому Чернігівської міськради Чернігівської області 27 липня 2011 року,            ПАТ «Чернігівоблбуд» створено згідно з установчими зборів засновників від 13 квітня 1995 року № 7 шляхом перетворення суб`єкта підприємницької діяльності Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» і є правонаступником Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» та                           ЗАТ «Чернігівоблбуд».
 
Рішенням виконкому від 21 жовтня 1986 року № 362 земельна ділянка для будівництва 45-квартрирного будинку на АДРЕСА_1 , з пайовою участю інших підприємств комунального господарства міста була виділена Ніжинському РСУ. У 1989 році Ніжинське РСУ отримало наряд-заказ від обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту на будівництво 45-квартрирного будинку на АДРЕСА_1 , а          22 червня 1993 року загальні збори колективу Ніжинського РСУ постановили виділити 20 квартир працівникам для самостійного завершення будівництва.
 
Відповідно до договору від 31 березня 1989 року, укладеного між колективом Чернігівського ремонтно-будівельного тресту, облжилкомуправлінням Чернігівського облвиконкому та колективом працівників Чернігівського ремонтно-будівельного тресту, управління передало в оренду трудовому колективу основні фонди виробничого та невиробничого призначення оборотні засоби, а також закріпило грошові кошти на рахунках, а трест прийняв вказане майно в оренду до 2011 року.
 
Згідно з положеннями Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту «Чернігівоблбуд», затвердженого 20 січня 1990 року, до складу тресту входив ряд структурних підрозділів без права юридичної особи, у тому числі і Ніжинське РБУ.
 
Відповідно до Статуту тресту, останнє було орендним підприємством, працюючим на підставі договору від 31 березня 1989 року, мало самостійний баланс та створювало колективну власність. Згідно з пунктом 4.2 Статуту, господарський обіг тресту складався з двох форм власності: державної - у вигляді орендованого майна та колективної, що створена в результаті господарської діяльності тресту. До державного майна, переданого в оренду тресту, будинок на АДРЕСА_1 , не входив. Згідно з пунктом 2.11 договору, трест зобов`язався здійснювати будівництво житла, об`єктів соцкультпобуту за рахунок різних джерел, у тому числі і за власні кошти.
 
Згідно зі Статутом та колективним договором від 15 лютого 1990 року, укладеним між трестом, профспілкою та колективом Ніжинського РБУ, останній зобов`язався протягом 1990 року відрахувати до фонду економічного розвитку 65 700 крб, а залишки цього фонду, що були централізовані у тресті у 1989 році вирішено направити на будівництво 45-ти квартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 . Додатком № 2 до договору про соціальний та економічний розвиток колективу Ніжинського РБУ на 1990-1995 роки передбачено фінансування будівництва зазначеного будинку за рахунок соцкультпобуту у          1990 році - 150 000,00 крб, у 1991 році - 250 000,00 крб.
 
Протокол засідання інвентарної комісії від 05 травня 1994 року містить посилання на інвентарні описи незавершеного капітального будівництва, але не доводить, що будинок (незавершене будівництво) на АДРЕСА_1 , належить до колективної власності орендного підприємства. У листі              РВ ФДМУ по Чернігівській області від 20 січня 2010 року без посилання на підтверджуючі документи зазначено, що об`єкт незавершеного будівництва на            АДРЕСА_1 , при приватизації ввійшов при формуванні статутного фонду акціонерного товариства (як майно орендаря вартістю 6 485 625 крб).
 
24 грудня 1996 року рішенням ВК Ніжинської міської ради № 376 затверджено акт прийняття в експлуатацію державною комісією закінченої будівництвом будівлі житлово-цивільного призначення від 19 червня 1996 року житлового будинку на       АДРЕСА_1 , в якому замовником будівництва, генеральним підрядником зазначено Ніжинське ремонтно-будівельне управління та не зазначено про його відомче підпорядкування.
 
Згідно із довідкою від 13 червня 1998 року, виданою Ніжинському ЗАТ «Чернігівоблбуд» за підписом керуючого Ніжинським відділенням Агропромбанку «Україна», будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 , проводилось за рахунок власних коштів та внесків пайовиків.
 
Наказом Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного ЗАТ «Чернігівоблбуд» від 05 жовтня 1999 року № 47 «Про організацію дочірнього підприємства Ніжинське РБД «Чернігівоблбуд», ДП «Ніжинська ремонт-будівельна дільниця» передані основні виробничі фонди на суму 237 658,00 грн.
 
За актом від 30 вересня - 05 жовтня 1999 року передано основні фонди у власність Ніжинського РСУ на суму 237 658,00 грн, у тому числі житловий будинок на                АДРЕСА_1 .
 
У пункті 9.7 Положення про ремонтно-будівельну дільницю ЗАТ «Чернігівоблбуд», затвердженого радою ЗАТ «Чернігівоблбуд» (протокол від 20 грудня 1995 року № 17), визначено, що реорганізація структурного підрозділу тягне за собою перехід прав і обов`язків, які належали структурному підрозділу до його правонаступника.
 
24 листопада 1999 року ВК Ніжинської міськради зареєстровано ДП «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця».
 
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17 грудня 2002 року у справі № 4/150б/77б/26б затверджено звіт ліквідатора, припинено провадження у справі, а ДП «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця» ЗАТ «Чернігівоблбуд» ліквідовано, у зв`язку з чим, розпорядженням ВК Ніжинської міськради від 02 червня 2003 року       № 155 скасовано державну реєстрацію ДП «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця» ЗАТ «Чернігівоблбуд». До ліквідаційної маси не включено житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ВК Ніжинської міської ради, який діяв у межах наданих йому повноважень, рішенням від 03 липня 2014 року № 140 «Про недопущення призупинення приватизації», з метою недопущення призупинення приватизації житла, розглянувши звернення громадян та керівників організацій, дозволив органу приватизації міськвиконкому здійснювати приватизацію державного житлового фонду, а саме квартир № № АДРЕСА_3, АДРЕСА_16 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_19 .
 
Право власності фізичних осіб на спірні квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі відповідних свідоцтв про право власності, виданих ВК Ніжинської міської ради.
 
Орган приватизації створений при Ніжинській ремонтно-будівельній дільниці, який і приймав рішення з питань приватизації.
 
На загальних зборах колективу Ніжинського РБУ від 22 червня 1993 року вирішено виділити 20 квартир працівникам за списком черговості для завершення самостійного будівництва квартир , протокол № 1.
 
На спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету Ніжинського РБУ    від 14 березня 1996 року спірні квартири виділені на загальну чергу працівників, протокол № 3.
26 квітня 1996 року на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету Ніжинського РБУ спірні квартири вирішено виділити відповідачам.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. 
 
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Установивши, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що ПАТ «Чернігівоблбуд» не надав суду належних доказів, які підтверджують, що житловий будинок АДРЕСА_1 , не був переданий у власність новоствореного дочірнього підприємства «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця» ЗАТ «Чернігівоблбуд», а також не надав доказів та не довів наявність правових підстав у ЗАТ «Чернігівоблбуд» розпоряджатися у 2004 році об`єктами житлового фонду юридичної особи, ліквідованої у 2002 році відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом», а також доказів, які підтверджують його право власності саме на квартири АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 АДРЕСА_16 АДРЕСА_17 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».
 
У судових рішеннях, на які посилається позивач, стверджуючи про їхню преюдиційність для розгляду цієї справи, відповідачі не брали участі у її розгляді, за винятком ОСОБА_16 , ОСОБА_48 , ОСОБА_43 , ОСОБА_56. ,             ОСОБА_55 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , тоді як при розгляді господарської справи      № 927/838/15, відповідачі у цій справі, були учасниками її розгляду у якості третіх осіб. 
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування свідоцтв про право власності на квартири за відповідачами, оскільки державну реєстрацію ДП «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця» ЗАТ «Чернігівоблбуд» скасовано, ВК Ніжинської міської ради, прийнявши рішення від 03 липня 2014 року № 140 «Про недопущення призупинення приватизації», з метою недопущення призупинення приватизації житла, розглянувши звернення громадян та керівників організацій, дозволив органу приватизації міськвиконкому здійснювати приватизацію спірних квартир у житловому будинку       АДРЕСА_1 , оскільки організація при якій створений орган приватизації припинила свою діяльність, до ліквідаційної маси не включався житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , із квартирами, які на той момент не були приватизовані та не передавалися при ліквідації дільниці або іншим шляхом (як раніше передавався на баланс дільниці актом) на баланс позивача та його попередників. 
 
Посилання заявника на те, що рішеннями Апеляційного суду Чернігівської області            від 17 березня 2008 року, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області       від 29 січня 2009 року у справі № 2-50/09, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2009 року у справі № 2-1942/09, Ніжинського міськрайонного суду від 08 червня 2010 року у справі № 2-618/2010 pоку, встановлено, що буд. АДРЕСА_1 , будувався за власні кошти попередників позивача і був включений до статутного капіталу новоствореного товариства ЗАТ «Чернігівоблбуд»; згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ «Чернігівоблбуд» від 24 лютого 2004 pоку вказаний будинок, за виключенням квартир пайовиків, переданий до статутного капіталу дочірнього підприємства «Управління майном» ЗАТ «Чернігівоблбуд»; згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ «Чернігівоблбуд» від 24 лютого 2009 року, вказаний будинок законно повернутий до статутного капіталу ЗАТ «Чернігівоблбуд», що до комунальної власності Ніжинської міської ради або до складу державної власності спірні квартири ніколи не належали, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки постановою Вищого Господарського суду України від 02 липня 2013 року у справі № 5028/12/40/2012 (5028/2/120/2011) у справі за позовом ПАТ «Чернігівоблбуд» про визнання права власності на квартири №№ АДРЕСА_10, АДРЕСА_11 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , встановлено, що позивач не є власником цього будинку.
 
При цьому, заявник при розгляді справи № 5028/12/40/2012 (5028/2/120/2011) в обґрунтування своїх позовних вимог також посилався на вказані вище судові рішення, і Вищий Господарський суд України погодився і висновками судів попередніх інстанції про те, що із аналізу судових рішень, на які посилається позивач, убачається, що судами здійснено правову оцінку фактів, а не встановлено факт права власності позивача саме на квартири №№ АДРЕСА_10, АДРЕСА_11 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_16 АДРЕСА_17 , оскільки преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовим рішенням, але не правовій оцінці таких фактів, здійснених судом чи іншим органом, який вирішує спір.
 
Касаційна скарга заявника по суті складається із цитування рішень Європейського суду з прав людини, при цьому заявник так і не вказав, які саме норми матеріального чи процесуального права порушені судами попередніх інстанцій, з огляду на їхні висновки про недоведеність позовних вимог.
 
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд»залишити без задоволення.
 
Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 червня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              Г. І. Усик