Ухвала
 
30 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-2184/10
провадження № 61-7137ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 березня 2020 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» про заміну сторони виконавчого провадження,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-2184/10 задоволено позов ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 231,57 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 04 жовтня 2010 року становить 349 676,48 грн та судові витрати у розмірі 1 820 грн у рівних частинах по 606,66 грн з кожного. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції від 07 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження № 42847871 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2184/2010 від 16 грудня 2010 року, виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості у розмірі 349 679,48 грн. 09 листопада 2018 року ПАТ «БМ Банк» було перейменовано на АТ «БМ-2018». Посилаючись на укладений між АТ «БМ-2018» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» договір про відступлення права вимоги №19/11/2019/5 від 19 листопада 2019 року, просило змінити стягувача у виконавчому проваджені з АТ «БМ-2018» на ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс».
 
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 березня 2020 року, заяву ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2-2184/2010 від 16 грудня 2010 року, виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості у розмірі 349 679,48 грн з АТ «БМ-2018» на ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс».
 
Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився суд апеляційної інстанції,  мотивована тим, що заміна кредитора у виконавчому провадженні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва і можлива на будь-якій стадії процесу, тому заява ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає задоволенню.
 
У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 в якій заявник просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 25 березня 2020 року та відмовити у задоволенні заяви.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
 
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Отже, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК).
 
Виходячи із цих норм, а також пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою державного виконавця, або заінтересованої сторони у разі вибуття такої сторони.
 
З висновком судів попередніх інстанцій про заміну сторони у виконавчому провадженні погоджується Верховний Суд, оскільки задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суди перевірили, що відповідно до договору відступлення прав вимоги від 19 листопада 2019 року № 19/11/2019/5 ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором № 21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року, цей договір є чинним, не оспорений.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 березня 2020 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» про заміну сторони виконавчого провадження - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. В. Сердюк
 
                                                                                                             І. М. Фаловська