ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/663/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4414/18 Категорія: 310000000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       29 квітня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:              

Головуючого                 Нерушак Л. В. ( суддя - доповідач) 
Суддів                       Василенко Л. І.,  Єльцова В. О.
За участю  секретаря              Винник  І. М.

            учасники справи:
            позивач - ОСОБА_1 ;
            представник  позивача - адвокат Василенко  О.В.;
            відповідач  - ОСОБА_2 ;
            представник  відповідача - адвокат Топор І. О.;
            особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2 

розглянувши у  відкритому  судовому  засіданні в м. Черкаси  апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду  м. Черкаси  від 10 лютого 2020 року, постановленого під головуванням судді  Казидуб О. Г. в залі  Придніпровського районного суду  м. Черкаси  10.02. 2020 року, повний  текст рішення  виготовлено 21.02. 2020 року,  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зобов`язання  вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про поділ спільного майна подружжя, -

                                                                   в с т а н о в и в :

  31 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що 05.08. 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області між нею, ОСОБА_3   та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1087. Після шлюбу позивач взяла прізвище ОСОБА_4 . 
В шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які по даний час проживають з   матір`ю. 
22 березня 2018 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між  сторонами розірваний.  
В позовній заяві  позивач ОСОБА_1   вказує, що  у  період подружнього життя із відповідачем ОСОБА_2 ними купувалось нерухоме та рухоме майно, про розподіл частини якого вони дійшли згоди. Проте,  що стосується однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , то між сторонами виник спір, що  стало підставою для її звернення до суду з даним позовом. 

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що спірна  однокімнатна квартира ними була куплена 19 грудня 2014 року для старшої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але, враховуючи, що дочка  на час придбання квартири була  неповнолітньою , то за домовленістю між сторонами договір купівлі-продажу квартири  оформили на відповідача ОСОБА_2 та мали намір вже після досягнення дочки повнолітня подарувати їй вказану квартиру. Проте, відповідач ОСОБА_2 зареєструвався в даній однокімнатній квартирі, та в подальшому почав проживати   в даній квартирі  окремо від них. 
Позивач вказує, що згідно  п.3 договору купівлі-продажу вказаної квартири,  укладеного 19 грудня 2014 року та посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Ткаченко І.П.,  вказана квартира була придбана за 159 600 грн. 
Позивач ОСОБА_1 звертає увагу, що у п.9. даного договору зазначено, що квартира набувається «Покупцем» у спільну сумісну власність подружжя, купівля здійснюється за згодою дружини ОСОБА_1 …, чим підтверджується спільна сумісна власність її з відповідачем ОСОБА_2 даного нерухомого майна.  Тому позивач  ОСОБА_1   вважає, що відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.  В обґрунтування  своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що  відповідач після розірвання шлюбу проживає окремо від них, а спірну однокімнатну квартиру здає в оренду. Вона з своїми двома неповнолітніми дітьми проживає в двокімнатній квартирі, яка дісталась їй у спадок.
Також позивач ОСОБА_1   зазначає, що відповідач ОСОБА_2 має окрему нерухомість : земельні паї та нерухоме майно на території Черкаської області, точної адреси місця знаходження вказаної нерухомості вона не знає. На її пропозицію провести в досудовому порядку поділ спірної однокімнатної квартири, відповідач ОСОБА_2 відмовляється. В той же час він заявив, щоб вона забирала собі автомобіль «ДЕО ЛАНОС - 2008 року виписку», а відповідачу залишила двоповерховий гараж на, що вона дала згоду.
         Позивач ОСОБА_1   просить суд визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати житловою площею - 17,4 кв. м, загальною площею -32,5 кв. м. та здійснити поділ вказаного нерухомого майна в наступному порядку : - Визнати за нею ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати житловою площею - 17,4 кв. м., загальною площею - 32,5 кв. м.; визнати за відповідачем ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати житловою площею - 17,4 кв. м, загальною площею -32,5 кв. м. 
         Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати житловою площею - 17,4 кв. м., загальною площею - 32,5 кв. м. та правовстановлюючими документам на вказану квартиру. Передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 . 
         Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені нею на оплату юридичної допомоги в розмірі 10 000 грн. 
          Стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати за сплату судового збору за подання даної позовної заяви та заяви про забезпечення позову в розмірах :( 1696,00 грн. (1% від ціни позову) + 352,40 грн. + 704,80 грн. ) = всього 2 753,20 грн.
          10 вересня 2018  року  адвокат  Топор І.О.  в  інтересах  ОСОБА_2   подав  зустрічну  позовну заяву  до  ОСОБА_1   про поділ спільного майна подружжя. 
          В обґрунтування  зустрічних позовних вимог зазначається, що  ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2006 року. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, а саме : 19 грудня 2014 року  була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу оформлений на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. реєстр № 3767. Квартира придбана за 159 600 гривень, що за офіційним курсом НБУ станом на той момент становило 10000,00доларів США. Вказане підтверджується правовстановлюючим документом на квартиру, зазначає представник ОСОБА_2 .
         Також в період шлюбу, а саме: 21 червня 2008 року придбаний автомобіль ЗАЗ TF699Р, 2008 року випуску, легковий седан- В , червоного кольору, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_1 . В теперішній час ринкова вартість даного автомобіля становить 87 500,00 гривень, що підтверджується даними висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 від 19 квітня 2018 року. За повідомленням ОСОБА_2   ніяких домовленостей з приводу даного автомобіля у сторін не було, а тому він повинен бути поділений між сторонами.
     У зустрічному позові  вказується, що  автомобіль є неподільною річчю, а тому повинен бути залишений у власності ОСОБА_1 зі стягненням на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 43 750  гривень за  1/ 2 частину даного автомобіля.
   ОСОБА_2 вважає, що кошти за 1/ 2 частину  автомобіля, які призначаються       ОСОБА_2 в якості грошової компенсації, необхідно відрахувати від компенсації за квартиру, вирахувавши різницю вартості  частки ОСОБА_1   у квартирі.
  Представник ОСОБА_2 вказує, що в період з 01.01.10 року по 01.01.15 року    ОСОБА_2 займався підприємницькою діяльністю і отримав дохід в сумі 299 257 гривень. Вказана обставина підтверджується довідкою про доходи, зазначає  представник             ОСОБА_2 . Він вважає, що всі кошти від здійснення підприємницької діяльності є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , тому  вказані кошти не є об`єктом спільної сумісної власності, так як ОСОБА_1 ніякої участі у підприємницькій діяльності  відповідача за первісним  позовом  ОСОБА_2 не приймала. Дохід ОСОБА_2 не витрачався на сім`ю, а він їх акумулював на депозитних рахунках.
  25 червня 2014 року ОСОБА_2 кошти в сумі 3 906 доларів США, а 17 грудня 2014 року кошти в сумі 4 306 доларів США  перевів на картковий рахунок. В подальшому вказані кошти були зняті ОСОБА_2 з карткового рахунку і сплачені ним особисто продавцю квартири. Тобто, ОСОБА_2 вважає, що з особистих коштів ОСОБА_2 було сплачено 8 212 доларів США, що становить 80% вартості квартири, тому  лише близько 2 000 доларів США було витрачено спільних сімейних коштів, що , на його думку, становить 20% вартості квартири, які він і згоден поділити, визнавши спільною сумісною власністю подружжя.
  За вказаних  обставин, ОСОБА_2 вважає, що частка ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 становить 80%, та є його особистою приватною власністю.
  Отже, спільною сумісною власністю є лише 20% даної квартири, які підлягають поділу між сторонами , як спільне сумісне майно  подружжя.
    ОСОБА_2   посилається, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , є неподільною річчю і не може бути поділена між сторонами в натурі. Виділити 20% даної квартири в натурі неможливо. За таких обставин, він вважає, що вказану квартиру в порядку поділу майна  слід залишити у власності ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1   сплатити різницю в компенсації вартості спільного  майна.
   Представник ОСОБА_2 - адвокат  Топор І. О. вказує у зустрічному позові, що ніякої шкоди присудження грошової компенсації за 1/ 2 частину даної квартири не завдасть       ОСОБА_1 , оскільки  останній  на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.04. 2006 року належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 повністю забезпечена житлом і  дана  обставина підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018року.  
          Згідно даних висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1535/18-23 від 18.04.2019 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 в даний час становить  352616 гривень, а відповідно 20% від вартості квартири становить 70523,20 гривень. Частка ОСОБА_1 становить 35261, 60 гривень (1/10 частина або 10%), які ОСОБА_2 повинен сплатити в якості грошової компенсації ОСОБА_1 .
  Крім того, представник ОСОБА_2   вказує, що оскільки з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі 43 750,00 гривень за 1/ 2 частину вартості автомобіля, то ці кошти повинні зараховуватись за 10% вартості квартири. Тому він вважає, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню 8 488,40 гривень (43750 - 35261,60 = 8, 488, 40 гривень) , як грошова компенсація  на користь ОСОБА_2 .
  У зустрічній позовній заяві вказується, що у період шлюбу  сторонами були накопичені кошти, які є їх спільною сумісною власністю, вважає ОСОБА_2 . Вказані кошти перебували на депозитних рахунках, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Згідно даних довідки станом на 11.09.2018 року на ім`я ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» відкриті  наступні рахунки:1. Рахунок № НОМЕР_5 , від 17.01.17року за договором SAMDNWFD0071450516701, на якому залишок коштів  ставить  суму 4076,95 доларів США. 
2. Рахунок № НОМЕР_6 , від 18.01.17 року за договором SAMDNWFD0071530753401, на якому залишок коштів становить суму 2781,34 доларів США.
  ОСОБА_2 вважає, що вказані кошти є спільним майном подружжя, а тому  підлягають поділу в рівних частках по 1/ 2 кожному. 
         Представник ОСОБА_2 -  адвокат Топор І. О.  просить у зустрічній позовній заяві відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.  Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити. В порядку поділу спільного майна подружжя: визнати за ОСОБА_1 право приватної власності автомобіль ЗАЗ TF699Р, 2008 року випуску, легковий седан-В, червоного кольору, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .
  Визнати за ОСОБА_2 право  власності на квартиру АДРЕСА_1 .
  Визнати за ОСОБА_2 право власності на депозитні кошти в сумі 2038,47 доларів США,  які знаходяться на рахунку № НОМЕР_5 від 17.01.17 року в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» за договором SAMDNWFD0071450516701.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на депозитні кошти в сумі 1390,67 доларів США, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_6 від 18.01.17 року за договором SAMDNWFD0071530753401. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 8488,40 гривень, судові витрати, понесені по сплаті судового збору, та витрати за надання правничої допомоги адвокатом.
          03 жовтня 2018 року ОСОБА_1   подала  заяву  про  збільшення позовних  вимог та просила суд визнати  спільним  майном  подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль НОМЕР_7 , державний номер НОМЕР_2 , легковий седан - В 2008 року, пайовий  внесок, внесений ОСОБА_2 в кооперативі «Нива», розташований  за  адресою АДРЕСА_3 , який надає  право  на користування  автогаражем № НОМЕР_8 , розташованим на  території вказаного  кооперативу, грошові кошти  в  розмірі 299257 грн., які  прихованні  від  сім`ї відповідачем,  та  підтверджені даними  довідки Головного управління   ДФС у  Черкаській області від 11.04.2018 року.        
         Зобов`язати  ОСОБА_2 не чинити перешкоди  в користуванні  квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей вищезазначеної квартири, автогаражем № НОМЕР_8 , розташованим в  автокооперативі «Нива»  та передати їй  ключі від вхідних  дверей; автомобілем ЗАЗ ТF699Р , державний номер НОМЕР_2 , легковий седан В 2008 року випуску ( а. с. 127 -135 т.1). 
  21 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала  в суд  заяву  про  уточнення  позовних  вимог (  а. с. 198  т. 1  )

         21 листопада 2018  року  адвокат  Топор І.О.  в  інтересах ОСОБА_2   подав  заяву  про уточнення  вимог зустрічного  позову,  в якій просить у  задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити ( а. с. 227- 228  т.1).
  20 травня 2019 року ОСОБА_1 подала  в суд  заяву  про  уточнення  позовних  вимог (  а. с. 35 - 37 т. 2 )
         31.07.2019 року адвокат Топор І.О. в інтересах ОСОБА_2 подав  уточнену  зустрічну  позовну заяву, в якій просив у  задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити ( а. с. 46 - 49  т. 2).
16.08.2019   року  ОСОБА_1 подала  в суд заяву  про  уточнення  позовних  вимог  станом на серпень місяць 2019  року. В обґрунтування  заяви про уточнення позовних вимог  позивач ОСОБА_1 зазначила, що  спірну квартиру  АДРЕСА_1 сторони купували сторони для старшої доньки, а  поки підшукували  квартиру на час підготовки для купівлі квартири кошти були позичені  в батьків  та гроші були покладені на її рахунок у « Приватбанк ». У підтвердження своїх доводів позивач     ОСОБА_1 надала роздруківку виписку з «Приватбанку», в якій  зазначено, що нею  в період з 01.08. 2014 року по 17.12. 2014 року  були зняті  кошти з рахунку        № НОМЕР_10    у розмірі 49 625, 32 грн., та з рахунку № НОМЕР_11   у розмірі  132 325, 63 грн. ,  а всього  181 950, 95 грн. Позивач ОСОБА_1 вказує, що  саме  за ці  кошти  була куплена спірна однокімнатна квартира.  Також позивач  посилається, що квартира була куплена  за кошти, які  ОСОБА_1 знімала  особисто з вищевказаних  банківських рахунків, та які були надані  її сім`ї в позику батьками  позивача ОСОБА_1 . Після купівлі  квартири сторони збирали кошти  в  сумі  180000 грн., які були взяті  в позику у батьків позивача ОСОБА_1 вказує, щоб збільшити відсотки по вкладу,   позивач ОСОБА_1   відкрила доларові банківські рахунки в «Приватбанку», на яких на час  розірвання  шлюбу  знаходилось близько 6 700 доларів США, що становило близько 170 000  грн.  Вказані гроші за узгодженням з відповідачем ОСОБА_2   вона не знімала, щоб  за рахунок  відсотків збільшилася  необхідна сума до 180 000 грн.,  які  сторонам необхідно було повернути батькам. В січні 2019 року, коли  з відсотками сума вкладу становила  6 800 доларів США, що по курсу НБУ рівнялась 183 600 грн.,  позивач  ОСОБА_1 зняла  вказану суму і розрахувалася з батьками. Відповідач ОСОБА_2 , знаючи про борг перед батьками позивача,   став претендувати на частину вказаних коштів, які, на думку  позивача, не підлягають розподілу, як спільне майно подружжя. 
Також позивач ОСОБА_1 зазначає, що  гроші  у розмірі  299 257 грн., отримані від  зайняття ОСОБА_2 підприємницькою діяльністю   у період із 01.01. 2010  року по  01.01. 2015 року, що підтверджується даними довідки  ДФС   є спільним майном подружжя. А тому враховуються  до складу спільного майна сторін при розподілі майна. Крім цього, позивач ОСОБА_1 вказує у заяві, що  автомобіль був  куплений у період шлюбу , а  оформлений  на неї згідно свідоцтва  про власність на транспортний  засіб, але користувався автомобілем  відповідач ОСОБА_2 ,  так як   ключі та  документи   на автомобіль  ОСОБА_2 утримує  у себе. 
Після придбання  автомобіля  сторони вирішили купити гараж в автокооперативі  «Нива», розташованому в АДРЕСА_3 . Для придбання гаражу  необхідно  було, щоб хтось  із сторін став членом вказаного автокооперативу, та набув право на будівництва гаража. Сторони вирішили оформити членство в автогаражному  кооперативі на відповідача ОСОБА_2 . Позивач  вказує, що  при вступі в автокооператив  відповідач ОСОБА_2   сплатив 3 800 грн. за виділену земельну ділянку  під гараж та 400 грн. членських внесків,  а тому, на переконання позивача,  гараж є  їх спільною сумісною власністю, яка підлягає поділу.
Із врахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, позивач       ОСОБА_1 просила визнати спільним майном: - квартиру АДРЕСА_1 вартістю 352 616 грн.; - автомобіль ЗАЗ TF 699P, державний номер НОМЕР_2 , легковий седан В 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 вартістю 87500 грн.; - грошові кошти в розмірі               299 257 грн., як прихований від сім`ї  дохід, - пайовий внесок який було внесено в авто кооператив «Нива», розташований в АДРЕСА_3   в розмірі 3800грн. за виділену земельну ділянку та 400 грн. пайовий внесок, - депозитні кошти в розмірі                      2 130,38 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ  52 752, 8 грн.; - визнати  за           ОСОБА_1 право приватної  власності  на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 352 616 грн.;- визнати  за  відповідачем      ОСОБА_2   право  приватної  власності  на автомобіль ЗАЗ TF 699P, державний номер НОМЕР_2 , легковий седан В 2008 року випуску ,червоного кольору,  номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 вартістю 87500 грн.; - пайовий внесок, який  трансформований  в  неподільну  річ у  вигляді  гаражного боксу , автогараж № НОМЕР_8 , в  кооперативі «Нива»; - грошові кошти в розмірі 299257грн. ; - кошти в  розмірі 2130,38 дол. США , що еквівалентно по курсу НБУ 52 752,8 грн. Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей зазначеної квартири. Стягнути витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. та судові витрати ( а. с. 52 - 54 т. 2)
Рішенням Придніпровського районного суду  м. Черкаси  від 10 лютого 2020 року  позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено  частково.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 352616 грн.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей вищезазначеної квартири.
Зустрічну позовну заяву  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.
  Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : автомобіль ЗАЗ TF 699P, державний номер НОМЕР_2 , легковий седан В 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , вартістю 87500 грн., пайовий внесок, який було внесено в автокооператив «Нива», розташований в АДРЕСА_3 (3800грн. за виділену земельну ділянку та 400 грн. пайовий внесок),  депозитні кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_5 від 17.01.2017 року в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» за договором             № SAMDNWFD0071450516701 в сумі 4076,95 доларів США; на депозитні кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_6 від 18.01.2017 року за договором                              № SAMDNWFD0071530753401 в сумі 2781,34 доларів США та депозитні кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_12 від 06.05.2015 року відповідно до договору            № SAMDNWFD0071329050901 на кошти в розмірі 2130,38 доларів США.
Виділено та визнано право власності за ОСОБА_2 на автомобіль ЗАЗ TF 699P, державний номер НОМЕР_2 , легковий седан В 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , вартістю 87500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за автомобіль 43750, 00 грн.
  Визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/ 2 кожному на депозитні кошти в сумі 2038,47 доларів США, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_5 від 17.01.2017 року в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» за договором № SAMDNWFD0071450516701; депозитні кошти в сумі 1390,67 дол. США, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_6 від 18.01.2017 року за договором № SAMDNWFD0071530753401, депозитні кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_12 від 06.05.2015 року відповідно до договору № SAMDNWFD0071329050901 на кошти в розмірі 1065,19 доларів США.
  Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за пайовий внесок, які було внесено в автокооператив «Нива», розташований в АДРЕСА_3 в розмірі 2 100 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються зі сплати судового збору та витрат по оплаті за проведення експертизи в розмірі 4193,20 грн.(848,00грн.+352,40грн.+704,80грн.+2288,00 грн.=4193,20грн.)
У  решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням  суду першої інстанції,  відповідач ОСОБА_2 оскаржив  дане рішення до суду  апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу, яка 05 березня 2020 року зареєстрована в  Черкаському апеляційному  суді за Вх. № 2379/20 Вх. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник ОСОБА_2 , зазначає, що не погоджується із рішенням суду, та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в частині вирішення його позову, та   у частині задоволення  позовних вимог ОСОБА_1 стосовно поділу пайових внесків в автокооперативі та депозитних коштів в сумі 2130,38доларів США, так як судом неправильно застосовані норми матеріального права, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. 
Зокрема,  ОСОБА_2   вказує, що висновок суду першої інстанції про визнання спільним майном подружжя квартири АДРЕСА_1 ,  суперечить наявним в матеріалах справи доказам.  На підтвердження своїх доводів та вимог скарги ОСОБА_2 посилається на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17 , де вказано, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Він вважає, що ОСОБА_1 не надала  суду жодного доказу, що вона вкладала кошти у придбання вказаної однокімнатної квартири.
         Скаржник ОСОБА_2 , посилається, що у період з  01.01.10 року по 01.01.15 року,  він займався підприємницькою діяльністю та отримав дохід в сумі 299 257 грн. , і  дана  обставина підтверджується даними довідки про його доходи. А тому, на думку скаржника, всі кошти від здійснення підприємницької діяльності були його особистою приватною власністю. Вказані кошти не є об`єктом спільної сумісної власності, так як ОСОБА_1 ніякої участі  в  його  підприємницькій діяльності не приймала, тому вказані кошти як його особиста власність були вкладені у придбання   квартири, але суд  першої інстанції  не звернув уваги на його доводи. 
          25 червня 2014 року кошти в сумі 3 906 доларів США, а 17 грудня 2014 року  кошти в сумі 4306 доларів США були переведені ОСОБА_2 на картковий рахунок. В подальшому ці кошти були зняті ним з карткового рахунку та сплачені  ОСОБА_2 особисто  продавцю квартири, вказує він у скарзі.  Він посилається, що з особистих коштів               ОСОБА_2 було сплачено  суму 8 212 доларів США, що становить згідно розрахунків відповідача  80% вартості квартири. Близько 2 000 доларів США було витрачено спільних сімейних коштів, що становить 20% вартості квартири,    вказує скаржник ОСОБА_2 .
         На думку скаржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції встановив, що саме за ці кошти була придбана квартира, але не врахував при цьому,  правовий висновок Верховного Суду України, викладений у справі № 6- 1447цс17, в якому вказано, що, визначаючи правовий статус  спірного майна, як спільного, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є  власністю сторони». 
         Тому  скаржник ОСОБА_2 вказує, що спільною сумісною власністю є лише 20% даної квартири, які підлягають поділу між сторонами , як подружжям по 1/ 2 частині  кожному.
  Однокімнатна квартира АДРЕСА_1    є неподільною річчю, вважає  ОСОБА_2 , і не може бути поділена між сторонами  в натурі.  Виділити 20% даної квартири в натурі неможливо.  Тому, на переконання скаржника, вказана квартира в порядку поділу майна має бути  виділена  йому  та залишитись у    власності ОСОБА_2 , так як   позивач ОСОБА_1 має право лише на 1/10 частину даної квартири або на 10 %, з врахуванням, що йому належить 80 % + 10 % = 90 %   квартири. Скаржник вважає, що виділення  ОСОБА_2   у власність даної квартири, ніяким чином не порушить законних прав та інтересів позивача ОСОБА_1 , оскільки судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 повністю забезпечена житлом, так як отримала у спадок двокімнатну  квартиру. 
         Скаржник ОСОБА_2   посилається, що судом першої інстанції також неправильно застосовано норми матеріального права при вирішенні  питання щодо поділу  автомобіля. 
         Суд першої інстанції  визнав спільним майном подружжя автомобіль ЗАЗ TF699Р, 2008року, легковий седан-В,  червоного кольору,  держномер НОМЕР_2 ,  номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .  Даний факт  ОСОБА_2 визнається, але він не погоджується із рішенням суду щодо реального виділення автомобіля йому, ОСОБА_2 та стягненню компенсації з нього за 1/ 2 частину вартості автомобіля на користь позивача ОСОБА_1   в розмірі 43750 грн.
         Так, скаржник вважає, що суд першої інстанції,  не взяв до уваги відповідні правові висновки з  аналогічних правовідносин. Зокрема, на думку  скаржника ОСОБА_2 , при вирішення питання про визнання спільним майном подружжя автомобіля,  судом  не враховано висновки Верховного  Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  у постанові від 13.02.2019 року у справі № 488/2603/14-ц (провадження № 61-8387св18).
          В обґрунтування вимог  апеляційної скарги ОСОБА_2   зазначає, що він не ставив вимог про виділення йому  у власність  спірного  автомобіля, тому   суд не  мав права виходити за межі позовних вимог та виділяти йому  майно, яке він  не просив.
   Скаржник ОСОБА_2 вказує, що автомобіль, як і однокімнатна квартира, є неподільною річчю, а тому повинен бути залишений у власності позивача ОСОБА_1 зі стягненням з неї  на його  користь  грошової компенсації в розмірі 43750 гривень за 1/ 2 частину даного автомобіля. ОСОБА_2 вважає, що оскільки з ОСОБА_1 на  користь  ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі 43 750 гривень за  1/ 2 частину автомобіля, то ці кошти суд повинен зараховувати за 10% вартості однокімнатної квартири, а квартиру відповідно повністю виділити  у власність відповідачу ОСОБА_2 . 
  При цьому, він просить автомобіль  залишати у власності  позивача ОСОБА_1 . Тому  скаржник ОСОБА_2 не погоджується із рішенням суду першої інстанції, який виділив  ОСОБА_2   автомобіль, хоча  цього він не просив, навіть не припинив право власності на даний автомобіль у ОСОБА_1 . Скаржник ОСОБА_2   посилається, що  висновок суду про те, що позивач  ОСОБА_1 не має досвіду керування транспортним засобом взагалі ґрунтується на припущеннях, а  дане питання не досліджувалось під час розгляду даної справи судом.
         Також скаржник ОСОБА_2 не погоджується  із рішенням суду першої інстанції  в частині  визнання спільною сумісною власністю депозитних коштів в сумі 2130,38 доларів США, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_12 від 06.05.2015 року згідно договору        № SAMDNWFD0071329050901. На підтвердження   вимог  апеляційної скарги ОСОБА_2   вказує, що  до складу майна, яке підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна  судом враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. ОСОБА_2 вказує, що вказані кошти були зняті з рахунку ще 25.07.2018 року, тобто задовго до подання позову, а депозитний рахунок закритий. Тому скаржник вважає, що  походження цих коштів в суді першої інстанції  не з`ясовувалось, як  і  обставини витрачання коштів, які були ним зняті з рахунку. Скаржник посилається, що позивач ОСОБА_1 надавала усну згоду на зняття цих депозитних коштів та їх витрачання. Отже, на момент звернення до суду вказані депозитні кошти вже були витрачені, а тому вони не можуть  враховуватись як спільне майно подружжя та  підлягати  поділу, вважає скаржник ОСОБА_2 .
          Разом з тим,  скаржник  ОСОБА_2   вказує,  що  у  період  шлюбу,  сторонами також   були накопичені кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя, та які перебувають на депозитних рахунках відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я  позивача  ОСОБА_1 .
          Скаржник    посилається, що згідно з даними  довідки станом на 11.09.2018 року на ім`я ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» відкриті рахунки : 1. Рахунок № НОМЕР_5 , від 17.01.17 року за договором SAMDNWFD0071450516701, на якому залишок коштів  в сумі 4076,95 доларів США. 2. Рахунок № НОМЕР_6 від 18.01.17 року за договором SAMDNWFD0071530753401,  на якому залишок коштів  в сумі 2781,34 доларів США.
          ОСОБА_2 зазначає, що  вказані кошти є спільним майном подружжя, і підлягають поділу в рівних частках.
         За вказаних обставин,  скаржник ОСОБА_2   просить суд визнати за ним право власності на депозитні кошти в сумі 2038,47 доларів США, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_5   від 17.01.17 року  в  Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» за договором SAMDNWFD0071450516701, та на  депозитні кошти в сумі 1390,67доларів США, які знаходяться на рахунку  № НОМЕР_6 від 18.01.17 року за договором SAMDNWFD0071530753401, тобто на половину спільних коштів.
         Скаржник  погоджується   із  рішення суду першої інстанції, яким  визнано вказані кошти спільним майном подружжя,   та вважає   в цій частині рішення суду  правильним. Проте,  не погоджується із резолютивною частиною рішення суду, яка він вважає прописана так, як ніби - то  суд поділив лише половину цих коштів.  Тому ОСОБА_2 посилається, що  суду необхідно було виділити у власність по 2038,47 доларів США з одного рахунку та по 1390,67 доларів США з іншого рахунку на його  користь   та на користь ОСОБА_1 .  Незважаючи на вказане скаржником, судом  виділено  по 1/2  частині кожному лише з половини депозитних  коштів, вважає ОСОБА_2 , що  є помилковим, на його думку, тому рішення суду і в цій частині є неправильним та підлягає скасуванню.
          ОСОБА_2   вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині щодо стягнення 1/ 2 пайового внеску, в автокооперативі «Нива», розташованого в АДРЕСА_3 в розмірі 2100 грн.  з нього   на користь позивача ОСОБА_1 . Скаржник посилається, що кошти в сумі 400 гривень, які сплачені ним,  не є пайовим внеском. Це вступний внесок громадянина при вступі в кооператив. Ні членські внески, ні вступний внесок не є об`єктами  поділу майна у спорі між подружям. Членство  в автокооперативі не може бути предметом даного судового спору. Він просто  користується  гаражем як член автокооперативу. Так само не підлягають поділу кошти, які сплачені за розподіл земельної ділянки в автокооперативі в розмірі 3800 гривень.  Він вказує, що предметом поділу може бути  лише майно, яке наявне на момент вирішення спору. Будівництво гаражу не велось централізовано кооперативом, тому ніякі договори про пайову участь в будівництві гаражу не укладались. Будівництво проводилось виключно  ним, як членом кооперативу.  Право власності на гараж  відсутнє, оскільки він не задавав його в експлуатацію, і не отримував свідоцтва про власність на гараж у автокооперативі.
З урахуванням вищевказаного, скаржник ОСОБА_2   просить скасувати  рішення Придніпровського районного суду  м. Черкаси  від 10 лютого 2020 року та прийняти  нове рішення, яким   в порядку поділу спільного майна подружжя розділити майно наступним чином : Визнати за  ОСОБА_1 право приватної власності  автомобіль ЗАЗ TF699Р, 2008 року випуску, легковий седан-В,  червоного кольору,  державний номер НОМЕР_2 ,  номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 . 
         Визнати за ОСОБА_2 право  власності  на квартиру АДРЕСА_1 .  
         Визнати за  ОСОБА_2 право власності на депозитні кошти в сумі 2038,47доларів США , які знаходяться на рахунку № НОМЕР_5   від 17.01.17року  в  Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» за договором SAMDNWFD0071450516701.  Залишити у власності ОСОБА_1 2038,47 доларів США, які знаходяться на вказаному рахунку.
         Визнати за ОСОБА_2 право власності на депозитні кошти в сумі 1390,67 доларів США, які знаходяться на рахунку  № НОМЕР_6 від 18.01.17року за договором SAMDNWFD0071530753401.  Залишити у власності ОСОБА_1 1390,67 доларів США, які знаходяться на вказаному рахунку.     
         Стягнути з ОСОБА_1 на  користь ОСОБА_2   грошову компенсацію в сумі               8 488,40 гривень.  
          Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог стосовно поділу  депозитних коштів в сумі 2130,38 доларів США.
         Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог стосовно поділу внесків в автокооперативі «Нива».
          Стягнути з ОСОБА_1 на  його  користь понесені судові витрати. 
          В іншій частині рішення суду першої інстанції  залишити без змін.
          Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1   рішення суду першої інстанції не оскаржується. 
06 квітня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду  надійшов відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_2   від позивача за первісним позовом   ОСОБА_1 Вх. № 3652/20Вх.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1   вказує, що  рішення суду  від 10 лютого 2020 року винесено відповідно до вимог матеріального та процесуального права, з урахуванням всіх  істотних обставин справи, рішення суду  є законним та обґрунтованим. 
В  обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 зазначає, що  скаржник  в скарзі вказує, що  спірна  квартира була придбана ним за його власні, а не  спільні сімейні кошти, отримані як дохід від підприємницької діяльності, а тому квартира є його особистою приватною власністю, оскільки  лише 20 %  коштів є спільними, за які придбано квартиру,  а решта 80 %  є лише особистою власністю 
ОСОБА_2   звертає увагу, що сторони  - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 05.08.2006 року по 22.03.2018 року.  Спірна  квартира АДРЕСА_1 була придбана 19 грудня 2014 року, що підтверджується  договором купівлі - продажу квартири,  посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Ткаченко І.П., про що свідчить запис у реєстрі № 3767.
          ОСОБА_1 посилається на пункт 9 даного договору, в якому передбачено, що квартира набувається «Покупцем» ОСОБА_2 в спільну сумісну власність подружжя, купівля здійснюється за згодою дружини ОСОБА_1 .  На переконання ОСОБА_1 , купуючи квартиру за «свої» кошти, як вказав скаржник, останній все ж таки придбав квартиру як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, виходячи з вищенаведеного.
         Також у відзиві  на апеляційну скаргу  позивач за первісним позовом ОСОБА_1   висловлює свою  позицію щодо надання статусу «особисті» кошти, отримані як дохід від здійснення підприємницької діяльності відповідачем ОСОБА_2 за первісним позовом. 
         ОСОБА_1 посилається на норми ст.  ст. 63, 69, 71 СК України у відзиві, обґрунтовуючи  свої доводи.    
          У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що скаржник ОСОБА_2 розпочав свою підприємницьку діяльність ще в 2009 році, на організацію та ведення якої, очевидно вкладались спільні кошти подружися. А тому,  на думку позивача  за первісним позовом  ОСОБА_1 , твердження, що прибуток від діяльності ФОП - це особиста власність скаржника є абсурдним та нічим не підтверджено документально, так як довідка про доходи не є тим об`єктивним, безспірним доказом присвоєння коштів у приватну власність відповідачем. На переконання ОСОБА_1   той факт, що вона на праві приватної власності володіє двохкімнатною квартирою АДРЕСА_2 , взагалі не має жодного відношення до поділу майна подружжя, оскільки  вона набула право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину, датованого 05.04.2006 року, тобто ще до укладення шлюбу із скаржником.
          Позивач за первісним позовом ОСОБА_1   у відзиві  висловлює свою позицію щодо судової практики Верховного Суду, яка наведена скаржником в апеляційній скарзі. Так, на думку ОСОБА_1 , питання щодо компенсації вартості частини майна, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності врегульовується нормами чинного законодавства України, так як і сама процедура здійснення такої компенсації. Однак, скаржником були наведені, як приклад справи, де дане питання розглядалося у конкретних ситуаціях, які хоч і є аналогічними за своєю кінцевою метою, та все ж обставини, умови та підстави є різними, а кожна справа потребує об`єктивного і неупередженого розгляду судом.
         ОСОБА_1 у відзиві  зазначає, що скаржник в апеляційній скарзі, підтримав висновок суду щодо визнання спільним майном подружжя автомобіля, але не  погоджується з реальним виділенням автомобіля відповідачу, оскільки ОСОБА_2 за рішенням суду потрібно компенсувати 1/ 2 частину вартості автомобіля, а він вважає, що повинен отримати квартиру у власність, а автомобіль просить залишити  позивачу ОСОБА_1 , та щоб вона сплатила різницю вартості між квартирою та  автомобілем  компенсації у розмірі 8 488,40 гривень ОСОБА_2 .  Позивач ОСОБА_1   не погоджується  із такими вимогами ОСОБА_2 , тому вважає, що рішення  суду є  законним та  обґрунтованим щодо поділу   майна подружжя.
         На переконання ОСОБА_1 , судом  першої інстанції було правильно та законно застосовано норми чинного законодавства та об`єктивно досліджено всі докази, обставини справи, що надало змогу вирішити питання про виділення спірного автомобіля ЗАЗ ТБ 699Р, державний номер НОМЕР_2   скаржнику ОСОБА_2 , так як останній постійно ним користується, а у ОСОБА_1 не має елементарного досвіду керування транспортним засобом, і крім того, вона виховує двох неповнолітніх доньок, тому грошова компенсація, на яку вона  погодилась, для неї буде набагато суттєвішою та потрібнішою.        
          Також, на думку  ОСОБА_1 , із врахуванням  норм   чинного законодавства,  зокрема, роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом першої інстанції було вірно та законно визнано спільним майном подружжя пайовий внесок в автокооперативі «Нива» та депозитні кошти, що знаходяться на трьох відповідних депозитних рахунках.
З урахуванням вищевказаного, ОСОБА_1 просить  апеляційну скаргу ОСОБА_2   на рішення Придніпровського районного суду  м. Черкаси  від 10 лютого 2020 року залишити без задоволення, а   рішення Придніпровського районного суду  м. Черкаси  від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зобов`язання  вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, пояснення  відповідача та його представника, які з`явилися  в судове засідання, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає до  частково  задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування  обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
         Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих  обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону,  оскільки висновки суду щодо поділу пайового внеску за отримання земельної ділянки для будівництва гаража в автогаражному кооперативі,  та  сплачений внесок  членом гаражного кооперативу, які суд визнав спільним майном  та поділив,  не відповідають викладеним у рішенні суду обставинам справи, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду не відповідає в цій частині вимогам закону та не може залишатись в силі  в цій частині  задоволення   позовних вимог  за   первісним позовом судом.
   Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення як первісного позову  про поділ спільного майна подружжя та зобов`язання  вчинити певні дії,  так і зустрічного позову про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив із  обґрунтованості та доведеності позовних вимог, посилаючись, що матеріалами справи та доказами  підтверджено, що  спірне  майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, а тому подружжя має право спільної сумісної власності на майно, яке підлягає поділу  відповідно до вимог закону в рівних частках, оскільки сторонами  не доведено, що частка кожного із подружжя  має бути більша, ніж 1/2  у спільному сумісному майні, придбаному  під час шлюбу сторонами.  Судом зазначено, що обставин для відступу від рівності часток судом не встановлено, а тому немає підстав для відступу від рівності часток.
Судом встановлено перелік майна, яке було придбано сторонами  за період шлюбу  і судом визнано спільним майном подружжя, за наявними в матеріалах справи доказами, наданими сторонами згідно первісного  та зустрічного  позовів, поданих   сторонами. 
  Суд першої інстанції, оцінивши  належність, допустимість та достовірність доказів, взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про  часткове задоволення позовних вимог сторін, розділивши між подружжям придбане ними у шлюбі майно, визнавши за кожним із ним право власності на 1/ 2 частину   спірного  майна  подружжя.
  Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції щодо поділу пайового внеску за отримання земельної ділянки для будівництва гаража в автогаражному кооперативі,  та  сплачений внесок членом гаражного кооперативу, які суд визнав спільним майном  та поділив,  не відповідають викладеним у рішенні суду обставинам справи, та вимогам закону, судом допущено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для  зміни рішення  суду   та  скасування рішення суду першої інстанції  у вказаній вище частині щодо задоволення вимог за первісним позовом про поділ пайових внесків, з прийняттям нової постанови, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
         Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок  сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
        Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків  має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається із матеріалів справи та  встановлено судом  05 серпня  2006 року  між позивачем ОСОБА_1   та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий  запис  № 1087. 
        Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси  від 22 березня 2018 року  шлюб   між   сторонами  розірваний ( а. с.  9  т.1).  
        Від шлюбу у сторін  народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2        ( а. с. 10, 11 т.1). 
19 грудня 2014 року під час перебування у шлюбі сторонами була куплена однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується  даними договору купівлі - продажу квартири  від 19.04. 2014 року та Витягом з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру  іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів  нерухомого  майна від 30.05.     2018 року ( а. с. 12 т.1).
         Квартира загальною площею 32, 5 кв. м, житловою площею 17, 4  кв. м.  згідно  до п. 3 договору купівлі-продажу вказаної квартири  була придбана за 159 600 грн.
Відповідно  до п. 9 договору  купівлі - продажу  від 19.12. 2014 року  квартира набувається ОСОБА_2 у спільну сумісну власність подружжя, купівля здійснюється за згодою дружини ОСОБА_1 .
В період шлюбу, а саме: 21 червня 2008 року сторонами був придбаний автомобіль ЗАЗ TF699Р, 2008 року випуску, легковий седан- В , червоного кольору, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_1 ( а. с. 88 т.1). 
Згідно даних висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 від 19 квітня 2018 року ринкова вартість даного автомобіля становить 87 500 грн. ( а. с. 78 - 86 т. 1). 
Відповідно до даних звіту про оцінку  ринкової вартості автогаражу № НОМЕР_8 , що знаходиться  за адресою: АДРЕСА_3 ,  автокооператив «Нива» вартість об`єкта оцінки 108010  гривень  ( а. с. 199 -224 т. 1). 
          Із відповіді Автокооперативу «Нива» від 18.09.2018 року вих. №16 на запит адвоката Ткаченка В. Л. вбачається, що ОСОБА_2 , є членом автокооперативу «Нива», розташованого за адресою АДРЕСА_4 , та має на підставі повністю сплаченого пайового внеску автогараж № НОМЕР_8 . В члени автокооперативу вступив 10.11.2010 року. При вступі сплатив 3800,00 грн. за виділену земельну ділянку, отриману через проведений аукціон, та 400 грн. членські внески. Заборгованості по сплаті членських внесків не має. Даний гараж складається з капітальної двоповерхової споруди, розміром 3,6 кв. м на 6,2 кв. м, яка перекрита залізобетонними плитами, та будувався ОСОБА_2 , як членом кооперативу. Пайовий внесок не може трансформуватись в нерухому будівлю,  так як на будівництво гаражу витрачались кошти і праця ( а. с.  113 т. 1).
  Як вбачається  із  матеріалів справи   позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.04.2006 року належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується  даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 року  ( а. с. 93 - 94 т.1 ,  а. с. 50 т 2).
         Згідно даних довідки, наданої  Публічним  акціонерним  товариством  Комерційний банк «Приватбанк»  на  запит  суду першої інстанції  станом на 11.09.2018 року на ім`я ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» відкриті такі рахунки: 1. Рахунок № НОМЕР_5 , від 17.01.2017 року за договором SAMDNWFD0071450516701, на якому залишок коштів в сумі 4076,95 доларів США ( а. с. 181 т.1).
          2. Рахунок № НОМЕР_6 від 18.01. 2017року за договором SAMDNWFD0071530753401, на якому залишок коштів в сумі 2781,34 доларів США ( а. с. 181 т.1). 
  В період шлюбу також був відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_12 від 06.05.2015 року згідно  договору № SAMDNWFD0071329050901 на кошти в розмірі  2 130,38                                        доларів США в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 , накопичені кошти (а. с. 138 -  140 т.1).
          Згідно зі статтею 61 СК України об`єктом  права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
          Об`єктом  права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
          Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом  права спільної сумісної власності подружжя.
          Статтею 63 CК України встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
          Відповідно до статті 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом  права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
          При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
           Статями 69, 70 СК України закріплено право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а також правило про те, що у разі поділу майна, що є об`єктом  права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
          Із роз`яснення  постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано,  що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів  спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди,  виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.
          Згідно  п. 22 вищевказаної Постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
          Із змісту пунктів 23, 24 вищевказаної Постанови вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати   джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я  кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями,  що виникли в інтересах  сім`ї .
          В п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року встановлено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом  права його спільної сумісної власності, передбачено    ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
         Тому, враховуючи вищевикладені обставини та приведені норми закону, апеляційний суд вважає доведеними обставини того, що частки майна  дружини та чоловіка є рівними при поділі  спільної  сумісної власності подружжя, а доводи  відповідача, що  спірна квартира придбана  за його кошти, які становлять  80 %  вартості   квартири, не приймаються колегією суддів, оскільки спростовуються встановленими  обставинами справи,  наявними  в матеріалах справи доказами  та вимогами  чинного  законодавства, що підлягає застосуванню   до поділу  майна подружжя. 
  Згідно частин 2,3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
          Приймаючи до уваги  обставини справи, предмет позову, належні у матеріалах справи докази, колегія суддів  апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що  квартира АДРЕСА_1 та автомобіль ЗАЗ TF699Р, 2008 року, легковий седан-В,  червоного кольору, держномер НОМЕР_2 ,  номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного  засобу НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_1 , кошти на рахунках:                        № НОМЕР_5 від 17.01.17 року за договором SAMDNWFD0071450516701, на якому залишок коштів в сумі 4076,95 доларів США, № НОМЕР_6 від 18.01.17 року за договором SAMDNWFD0071530753401, на якому залишок коштів в сумі 2781,34 доларів США; № 26309615674246  від 06.05.2015 року  до договору № SAMDNWFD0071329050901  в розмірі  2130,38 доларів США в ПАТ КБ «Приватбанк»,  є  спільною сумісною власністю подружжя.
           Колегія суддів  апеляційного  суду вважає, що,  визнаючи спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 352616,00 грн., визнаючи за ОСОБА_1 право власності 1/ 2 частину квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 право власності 1/ 2 частину квартиру АДРЕСА_1 , та зобов`язуючи ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей вищезазначеної квартири, суд першої інстанції прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .
           Доводи апеляційної скарги   скаржника щодо визнання права власності на всю квартиру за  відповідачем ОСОБА_2 , та  стягнення   компенсації   позивачу ОСОБА_1 лише в частині 10 %  від    оціночної вартості   квартири  є безпідставними та необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню, оскільки спростовуються наявними  в матеріалах справи доказами. 
Суд першої інстанції також прийшов до вірного та вмотивованого висновку щодо задоволення  зустрічних позовних вимог  ОСОБА_2 в частині  визнання спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : автомобіля ЗАЗ TF 699P, державний номер НОМЕР_2 , легковий седан В 2008 року випуску , червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 вартістю 87500,00 грн., депозитних коштів, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_5 від 17.01.2017 року в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» за договором   № SAMDNWFD0071450516701 в сумі 4076,95 доларів США;  депозитних коштів, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_6 від 18.01.2017 року за договором   № SAMDNWFD0071530753401 в сумі 2781,34 доларів США та депозитних коштів, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_12 від 06.05.2015 року згідно  договору № SAMDNWFD0071329050901 в розмірі 2130,38 доларів США, та в частині виділення та визнання права власності за ОСОБА_2 на автомобіль ЗАЗ TF 699P, державний номер НОМЕР_2 , легковий седан В 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 вартістю 87500,00 грн., стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за автомобіль 43750  грн. 
          Колегія  суддів   погоджується із   рішенням суду   першої інстанції  щодо   виділення автомобіля   відповідачу ОСОБА_2   та стягнення  компенсації   на користь позивача, оскільки саме  відповідач  ОСОБА_2    користувався    даним автомобілем, а позивач       ОСОБА_1 , не зважаючи, що автомобіль зареєстрований на її ім`я, не заперечує проти   отримання компенсації  1/ 2 вартості автомобіля, яку суд стягнув на її  користь з відповідача.
           Доводи скаржника в цій частині вимог апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки   апеляційний суд   не вбачає підстав  для задоволення   вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , згідно    яких він просить    виділити   автомобіль   позивачу ОСОБА_1 , а  з врахуванням   компенсації    за 1/ 2 вартості автомобіля  зменшити розмір  компенсації за   спірну квартиру   позивачу.  Колегія суддів   вважає  доводи  скаржника необґрунтованими, які не спростовують    висновків суду  щодо проведеного  судом  розподілу майна подружжя, що стосується  спірної квартири   та автомобіля.  
   Апеляційний  суд вважає, що правомірно визнано судом першої інстанції право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/ 2 кожному на депозитні кошти в сумі 2038,47 доларів США, які знаходяться на рахунку  № НОМЕР_5 від 17.01.2017 року в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» за договором № SAMDNWFD0071450516701; депозитні кошти в сумі 1390,67 дол. США, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_6 від 18.01.2017 року за договором № SAMDNWFD0071530753401, депозитні кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_12 від 06.05.2015 року згідно  договору № SAMDNWFD0071329050901 в розмірі 1065,19 доларів США.
          Доводи скаржника  щодо неправильності рішення суду в частині  поділу коштів на депозитному рахунку є необґрунтованими, спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, оскільки сторони   розірвали шлюб у   березні   2018 року, а відповідач ОСОБА_2 сам стверджує, що зняв депозитні кошти 25.07. 2018 року, тобто  після  розірвання шлюбу,  але  добровільного  поділу майна   подружжя   не було  після розірвання шлюбу, так як сторони  згоди  щодо поділу майна не досягли. Тому в цій  частині вимоги   апеляційної  скарги скаржника не підлягають  задоволенню.  
          Щодо посилань скаржника, що судом неправильно  прописана резолютивна частина рішення, в якій ОСОБА_2   вважає, що суд неправильно виділив   по 1/ 2 частині  коштів  позивачу та відповідачу з кожного із депозитних   рахунків   позивача ОСОБА_1 , то  дані доводи також  є безпідставними   та не підлягають задоволенню   апеляційним судом, оскільки  суд правильно    визнав право  власності по 1/ 2 частині  кожному із подружжя   на кошти, які  знаходились на    депозитних рахунках сторін  до  розірвання шлюбу, врахувавши  рахунки як позивача, так і відповідача , які   суд   відповідно поділив між  сторонами по 1/ 2 частині  кожному. 
         Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання спільною сумісною власністю пайового внеску, який було внесено в автокооператив «Нива», розташованого в  м. Черкаси, вул. А . Лупиноса, 80 (3800 грн. за виділену земельну ділянку та 400 грн. пайовий внесок) та поділу даного пайового внеску, виходячи з наступного.
         Згідно до розділу 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються.  Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають  обов`язок  обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
          Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
         Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання й підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
          Колегія суддів  апеляційного суду  вважає, що  суд першої інстанції  не звернув  належної  уваги на заявлені позивачем вимоги щодо  поділу гаража в автогаражному коооперативі,  тому допустився помилки, оскільки безпідставно задовольнив вимоги щодо  поділу членського та вступного внесків  відповідно в розмірі 3800 гривень та 400  гривень,  так як  ні членські внески, ні вступний внесок не можуть бути об`єктами  поділу у спорі між подружям. Також  не підлягають поділу кошти, які сплачені за розподіл земельної ділянки в автокооперативі,  оскільки предметом поділу може бути  лише майно, яке наявне на момент вирішення спору.
         Так, у відповідності до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
          Відповідач  ОСОБА_2 побудував   гараж в автокооперативі «Нива», але   не отримав відповідних документів, що підтверджують право власності на даний гараж, який  розташований  на  виділеній йому як члену кооперативу земельній ділянці, належній кооперативу. Як вбачається із  даних  довідки - відповіді  від 18.09. 2018 року, наданої  кооперативом, відповідач  ОСОБА_2 за власні кошти будував   гараж,  тому  кооператив   не  є власником гаража. В   матеріалах справи   містяться   дані звіту про оцінку  ринкової вартості автогаражу № НОМЕР_8 , що знаходиться  за адресою: АДРЕСА_3 ,  автокооператив «Нива» вартість об`єкта оцінки 108010  гривень. 
          Однак,  позивач   не заявляла вимог  суду   першої інстанції   щодо врахування  вартості будівельних матеріалів,  які були використані в будівництві гаража  при  поділі майна подружжя, не просила суд при вирішенні питання розподілу майна поділити вартість будівельних матеріалів, оскільки за відсутності свідоцтва  про право власності  та держаної реєстрації  об`єкта нерухомості - гаража  такий  його поділ згідно до вимог  закону   неможливий. Так як  такі вимоги позивачем  не  було заявлено, то суд не мав підстав стягувати позивачу компенсацію за 1/ 2 вартості будівельних матеріалів  та робіт  у зв`язку із будівництвом гаража, а тому помилково дійшов  висновку  про  стягнення  грошової компенсації  із відповідача на користь позивача в розмірі 2100 гривень . 
          Таким чином, оскільки позивачем  ОСОБА_1 не надано належних доказів щодо підтвердження права власності на гараж, та як вбачається з матеріалів справи гараж не прийнятий в експлуатацію, технічний паспорт на нього не виготовлявся і свідоцтво про право власності не отримувалося, а кошти в сумі 400 грн., які сплачені не є пайовим внеском, а є вступним внеском громадянина при вступі в кооператив, а тому не можуть підлягати поділу  як майна подружжя, так само не підлягають і поділу кошти, які були сплачені за розподіл земельної ділянки в автокооперативі. 
         Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині вимог щодо відмови   позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог стосовно поділу внесків в автокооперативі «Нива» підлягають  задоволенню, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення в даній частині належним чином не дослідив обставини справи, норми права, які регулюють дані правовідносини, що призвело до порушення норм як процесуального, так і матеріального права.
          Інші доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й належної оцінки судом першої інстанції, які не  спростовано  скаржником, тому   апеляційний суд не приймає їх як  належні докази та відхиляє, оскільки вони необґрунтовані і не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги  та задоволення  вимог  скаржника  за його зустрічним позовом, який він просить задовольнити  апеляційний суд  в повному обсязі. 
          Таким чином, проведений судом поділ майна, колегія суддів  апеляційного суду вважає, об`єктивним, справедливим та таким, що максимально відповідає інтересам кожного з подружжя, за виключенням  вирішення питання про визнання спільним майном подружжя та поділу пайового внеску, сплаченого в автогаражний кооператив «Нива» в розмірі 3800 грн. за виділену земельну ділянку, і пайового внеску в розмірі 400 грн. з наведених вище підстав.
         Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує   суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку  можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок   щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
          Враховуючи вищевикладені норми права, обставини справи, наявні в матеріалах справи належні, допустимі докази, беручи до уваги обсяг спільного майна подружжя, їх оцінку вартості, виходячи з принципу рівності часток подружжя, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну рішення суду та  скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя та поділу пайового внеску, внесеного в автогаражний кооператив «Нива», розташованого     в АДРЕСА_5 в розмірі 3800 грн. за виділену земельну ділянку та пайового внеску в розмірі 400 грн., прийнявши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні  вимог  позивача  ОСОБА_1 .
Колегія суддів апеляційного суду приймає  частково до уваги  доводи апеляційної скарги, які є обґрунтованими щодо безпідставності стягнення  компенсації в розмірі 2100 гривень з відповідача на користь  позивача  за пайовий внесок  в кооперативі, які спростовують висновки суду першої інстанції, тому   вимоги апеляційної скарги підлягають  частковому  задоволенню, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання спільним майном подружжя та поділу пайового внеску, внесеного в автогаражний кооператив «Нива», розташованого в м. Черкаси по АДРЕСА_3 в розмірі 3800 грн. за виділену земельну ділянку та пайового внеску в розмірі 400 грн.  та стягнення компенсації в розмірі 2100 гривень, прийнявши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні даних вимог ОСОБА_1 . 
З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду  першої інстанції підлягає зміні, із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині  стягнення компенсації в розмірі 2100 гривень з відповідача на користь  позивача  за пайовий внесок  в кооперативі, тому апеляційна скарга  відповідача ОСОБА_2 підлягає  частковому  задоволенню, оскільки  рішення суду першої інстанції в частині визнання спільним майном подружжя та поділу пайового внеску, внесеного в автогаражний кооператив «Нива», розташованого в м. Черкаси по АДРЕСА_3 в розмірі 3800 грн. за виділену земельну ділянку та пайового внеску в розмірі 400 грн.  та стягнення компенсації в розмірі 2100 гривень є незаконним, отже в цій  частині   не може залишатись у силі.
         Апеляційний суд дійшов висновку,  що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для прийняття нової постанови, якою  слід задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1   за первісним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зобов`язання  вчинити певні дії,  та задовольнити частково позовні вимоги  ОСОБА_2    за зустрічним позовом до ОСОБА_1   про поділ спільного майна подружжя. В решті рішення    суду   першої   слід   залишити  без змін.
          Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383,  384  ЦПК України  апеляційний  суд,

                                                   п о с т а н о в и в :

         Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити  частково.                                         
         Рішення Придніпровського районного суду  м. Черкаси  від 10 лютого 2020 року   у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зобов`язання  вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про поділ спільного майна подружжя змінити,  скасувавши рішення суду в частині задоволення  позовних вимог ОСОБА_1 про визнання  спільним майном  подружжя  та поділу пайового внеску, внесеного в автогаражний кооператив  «Нива»,  розташований  в АДРЕСА_3   в розмірі 3800 грн. за виділену   земельну ділянку  та пайового внеску   в розмірі 400 гривень,   прийняти нову постанову в цій частині.
         Відмовити  у  задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя  та  поділ пайового внеску, сплаченого в автогаражний кооператив «Нива»   в розмірі 3800 гривень за виділену  земельну ділянку,  і пайового внеску  в розмірі 400 гривень.
          В решті рішення    суду   першої інстанції   залишити   без змін.  
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня виготовлення  повного тексту постанови,  в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

       Головуючий                                                                              Нерушак Л.В.

       Судді                                                                                           Василенко Л.І.

                                                                                                             Єльцов В.О.: