ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2849/20 Справа № 205/5429/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка Олександра Олексійовича про визнання недійсним виділу в натурі частки із спільного майна, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У червні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка Олександра Олексійовича про визнання недійсним виділу в натурі частки із спільного майна, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації (а.с.2-8).
       В забезпечення даного позову ОСОБА_2 надав до суду заяву, у якій просив суд до вирішення спору по суті заборонити проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0502 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд( присадибна ділянка), кадастровий номер 1210100000:08:276:0014 за адресою: АДРЕСА_1. Накласти заборону на відчуження житлового будинку з господарськими ями та спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0502 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового у господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1210100000:08:276:0014 за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.104-107).
       Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року накладено заборону на відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0502 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового у господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1210100000:08:276:0014 за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.111).
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити (а.с.68-74).
       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить 
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
       Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
       Згідно п.п. 1,2,10 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
       Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому суд зобов`язаний перевірити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
       Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
       Так, предметом спору є визнання недійсним виділу в натурі частки із спільного майна, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації.
       В обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_2 посилається на те, що йому на підставі договору дарування від 02.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Солошенко Ю.В. та акту КП Дніпропетровське МБТШ від 06.05.2005 року належить право власності на 27/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .
       Співвласником домоволодіння був ОСОБА_3 , якому на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська (№ 2/205/3257/13) належало 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .
       21 травня 2019 року ОСОБА_2 стало відомо, що після складання ФОП ОСОБА_4 акту розрахунку ідеальних часток 3010-18/1 від 30.10.2018 року розмір частки ОСОБА_3 змінився на 60/100 частин домоволодіння.
       Також, без згоди ОСОБА_2 , як співвласника частини домоволодіння було виділено в натурі, житловий будинок О -1 та присвоєно адресу : АДРЕСА_1 та із загальної земельної ділянки площею 1400 кв.м.- виділено земельну ділянку площею 0,0502 га, цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1210100000:08:276:0014.
       Власником виділеного об`єкта є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 10 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О.О.
       Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0502 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового у господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1210100000:08:276:0014 за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є співмірними із заявленими позовними вимогами про визнання недійсним виділу в натурі частки із спільного майна, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації.
       Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.
       Доводи, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.
       Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: