Ухвала      
     
30 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 331/2269/17
провадження № 61-2451ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із виплати допомоги по вагітності та пологам найманому працівнику та компенсації витрат частини доходів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав 27 січня 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року.
 
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: для надання документу, що підтверджує сплату судового збору.
 
У квітні 2020 року на виконання ухвали Верховного Суду від 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 подано до суду заяву, у якій він зазначає, що підстава для залишення касаційної скарги без руху є незаконною, оскільки ним надано до касаційної скарги документ, що підтверджує сплату судового збору. Водночас, з метою виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12 лютого 2020 року є потреба у додатковому часі для повернення відповідачу оригіналу квитанції, направлення ним запиту до банку та управління казначейської служби щодо стану виконання переказу та зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України коштів за квитанцією від 18 грудня 2019 року № 0.0.1558359420.1 та подальшого надання суду платіжних документів. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просить повернути оригінал квитанції № 0.0.1558359420.1 від 18 грудня 2019 року та продовжити процесуальний строк, встановлений ухвалою від 12 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. У частині другій статті 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Аналіз заяви ОСОБА_1 свідчить про наявність підстав для продовження строку на усунення недоліків, оскільки ухвала Верховного Суду від 12 лютого 2020 року не виконана. Тому суд, на підставі частини другої статті 127 ЦПК України, продовжує його.
 
Керуючись статтями 120, 127, 260, 393 ЦПК України (у редакції, чинній на день подачі касаційної скарги),
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про продовження процесуального строку задовольнити.
 
Продовжити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги до 29 травня 2020 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                         В. І. Крат