ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №576/161/20 
Номер провадження 22-ц/816/1277/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лебединської Надії Сергіївни на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2020 року в складі судді Сапона О.В., ухваленого у м. Глухів,

                                                         в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у січні 2020 року, ОСОБА_1 просила: 1) збільшити розмірі аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача, та стягувати аліменти на утримання двох дітей – ОСОБА_3 , 2005 року народження, та ОСОБА_4 , 2008 року народження, у розмірі 2000 грн на кожну дитину; 2) стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 42993,22 грн та індексацію за аліменти, які призначені в твердій грошовій сумі, з 26.05.2017 року по 22.01.2020 року, в сумі 600 грн; 3) стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу адвоката Лебединської Н.С.
Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням суду від 20.06.2017 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 880,50 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Однак, на даний час цієї суми аліментів не достатньо для утримання дітей. Крім того, відповідач належно не виконує вказане рішення суду та має заборгованість зі сплати аліментів за період 2017-2019 років. 
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13.03.2020 року позов задоволено частково. 
Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20.06.2017 року. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1200 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття та аліменти сплачувати матері – ОСОБА_1 . Стягування починати з дня набрання рішенням суду законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення зі сплати аліментів в сумі 10 000 грн та 600 грн індексації за заборгованість по аліментам, призначеним в твердій грошовій сумі.
Стягнуто з ОСОБА_2 840,80 грн судового збору на користь держави.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні судових витрат на правову допомогу адвоката, представник ОСОБА_1 – адвокат Лебединська Н.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 1990,00 грн задовольнити. 
При цьому вказує, що 30.03.2020 року ухвалою суду першої інстанції було відмовлено в ухваленні додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки дане питання вже було вирішено в рішенні суду від 13.03.2020 року, а також у зв`язку з тим, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України до спрощеного позовного провадження не застосовується. Проте у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц, зроблено висновок, що положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України застосовуються і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Зазначає, що у позовній заяві позивачем було зазначено про орієнтований розмір судових витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн, та після отримання рішення суду було подано докази вказаних витрат з клопотанням про поновлення строку подання таких доказів. Вказує, що поданням апеляційної скарги на ухвалу суду від 30.03.2020 року не вирішити таке питання, оскільки відповідно до ст. 270 ЦПК України право на додаткове рішення з`являється за умови, коли судом не вирішено питання стягнення судових витрат. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки позивачем не було наданого жодного доказу про понесені судові витрати на правничу допомогу, крім письмового пояснення. Крім того, в ухвалі суду від 30.03.2020 року було зазначено, що позивач отримала копію рішення суду 18.03.2020 року, а 20.03.2020 року здійснила оплату гонорару адвоката. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається із цивільної справи, що в позовній заяві, поданої до місцевого суду поштою 23.01.2020 року, ОСОБА_1 , серед іншого, просила також стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу адвоката Лебединської Н.С., зазначивши, що орієнтований розмір понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката становить 2000 грн (за складання позовної заяви).
Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Вказану ухвалу суду позивачем ОСОБА_1 отримано 14.02.2020 року.
Доказів про понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, як під час подання позовної заяви, так і до постановлення оскаржуваного рішення суду, стороною позивача надано не було.
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13.03.2020 року в задоволенні вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн витрат на правничу допомогу було відмовлено, у зв`язку з тим, що позивачем не представлено жодних документів, оформлених в установленому законом порядку, про понесення вказаних судових витрат. 
Вказане рішення суду позивачем отримано 17.03.2020 року.
21.03.2020 року до місцевого суду звернулась представник ОСОБА_1 – адвокат Лебединська Н.С. з клопотанням про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1990,00 грн та поновлення строку на подання доказів таких витрат. 
До клопотання було долучено, зокрема, договір №ДП-20/08/2019 про надання правової допомоги від 20.08.2019 року, додаток №1 до вказаного договору – попередній (орієнтований) розрахунок винагороди адвоката на суму 2000,00 грн, акт виконаних робіт від 20.03.2020 року на суму 2000,00 грн, погодинний розрахунок витрат на правничу допомогу, квитанцію від 20.03.2020 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Лебединській Н.С. гонорару у розмірі 1990,00 грн.
Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2020 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Лебединської Н.С. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).
За змістом частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки на час постановлення місцевим судом свого рішення в матеріалах справи були відсутні будь-які докази (договори, рахунки тощо) на підтвердження понесення позивачем таких витрат.
Що стосується посилання скаржника на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений в додатковій постанові від 19.02.2010 року у справі №755/9215/15-ц за результати розгляду заяви сторони у справі про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне.
Так, у вказаній постанові Верховним Судом було зроблено висновок, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Однак, Верховний Суд відмовив заявнику у стягнені частини судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з тим, що стороною під час розгляду касаційної скарги не було заявлено про те, що нею будуть подані у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази таких витрат, а заява з новими доказами була подана поза межами таких строків без заявленого клопотання його поновлення та без зазначення про поважність причин пропуску такого строку. 
При цьому Верховним Судом було зазначено, що відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Проте в матеріалах даної справи, на час вирішення місцевим судом спору по суті, відсутнє будь-яке клопотання ОСОБА_1 чи її представника про наміри подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення.
Зазначення у позові орієнтованого розрахунку витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн не є такою завою у розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а є лише виконанням вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України.
Що стосується поданого до суду першої інстанції представником ОСОБА_1 – адвокатом Лебединською Н.С. клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі та долучених до нього доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів не надає їм правової оцінки, оскільки вони не були предметом розгляду суду під час постановлення оскаржуваного рішення від 13.03.2020 року, а ухвала місцевого суду від 30.03.2020 року в апеляційному порядку стороною позивача не оскаржувалось. 
Що стосується вимог ОСОБА_2 про перегляд справи щодо збільшення розміру аліментів та зменшення їх розміру, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, то вони не приймаються до уваги, оскільки процесуальне право сторони щодо оскарження судового рішення, у разі незгоди з ним, реалізуються виключно поданням апеляційної скарги, яку останнім подано не було. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскарженій частині.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лебединської Надії Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2020 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                             С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         О.Ю. Кононенко

                                                                                                                    В.І. Криворотенко