П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

______________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6196/19	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Стас Л.В..
суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,
за участю секретаря - Худика С.А.
за участю представника апелянта - Чітаки Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, - 

ВСТАНОВИВ: 

        ОСОБА_1 ( далі - Позивач) звернулася з позовом до Міністерства юстиції  України ( далі - Відповідач) про  стягнення з  Міністерства юстиції України середнього  заробітку  за  час  затримки   виконання   судового  рішення про  поновлення  на  роботі  у  розмірі  295   848,69грн., за період з 30 червня 2017 р. по 18 жовтня 2019р.
       В обґрунтування позовних вимог зазначила, що   постановою  Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017р. у справі №815/7236/16 задоволено  адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 5186/к від 14.11.2016 р. "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 16.11.2016 р.; стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Одеській області  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.11.2016 р. по 29.06.2017р. у розмірі 34 832,65 грн. Постановою  Одеського   апеляційного   адміністративного   суду   від 07.09.2017р. у справі №815/7236/16 змінено постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року  шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання на Порядок ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №731, в  іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017р. залишено без змін. Позивач  вказала, що станом на час звернення із цим позовом постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 у справі №815/7236/16 виконано лише Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а Міністерство юстиції України не виконало постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017р. та не поновило ОСОБА_1 на посаді.  У зв`язку  з  викладеним, посилаючись на  положення ст. 236 КЗпП України, рішення  Великої  Палати  Верховного  Суду  у постанові  від  20.06.2018р. у  справі 826/808/16, просить  суд   задовольнити   позовні  вимоги   у  повному  обсязі.

     Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року - позов - задоволено. 
     Стягнуто з  Міністерства  юстиції   України (код ЄДРПОУ 00015622, м. Київ,  вул. Городецького 13) на  користь   ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній  заробіток  за  час   затримки   виконання   судового  рішення про  поновлення  на  роботі  у  розмірі  295  848,69грн.(двісті  дев`яносто   п`ять  тисяч вісімсот   сорок  вісім  гривень  шістдесят  дев`ять копійок).

      В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просить рішення суду - скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що що отримання заробітної плати за іншим місцем роботи є підставою для позбавлення позивача права на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, оскільки з практики Верховного Суду вбачається, що для правильного вирішення спору, який виник на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України, необхідно звертати увагу на наявність отриманої заробітної плати позивача за новим місцем роботи, допомоги по тимчасовій непрацездатності, вихідної допомоги, допомоги по безробіттю. Отже, судом у рішенні від 11.12.2019 р. повинна була враховуватись заробітна плата позивача, нарахована в період з 01.07.2017 по жовтень 2019 року в Одеському національному медичному університеті на посаді доцента кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права та помічника ректора. Крім того, апелянт зазначив, що згідно до постанови  Великої Палати Верховного Суду від у справі № 826/808/16, вбачається інший предмет позову та відмінне правозастосування, а саме: розглядався спір щодо застосування статті 235 Кодексу законів про працю України, а предметом виступали: скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу і вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, які за своєю природою відрізняються від спірних правовідносин про які йде мова у зазначеній справі. Однак, у вищенаведеній постанові Великої Палати Верховного Суду відсутнє будь-яке застереження або посилання на статтю 236 Кодексу законів про працю України - затримку виконання судового рішення.

      Позивач не скористався своїм процесуальним правом надання відзиву на апеляційну скаргу. 

      Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи,  перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що  апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з таких мотивів. 

     Судом встановлено, що Постановою Одеського окружного адміністративного  суду  від 29.06.2017р.  у  справі  №815/7236/16 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 5186/к від 14.11.2016р. "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 16.11.2016р.; стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Одеській області  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.11.2016 р. по 29.06.2017 р. у розмірі 34832,65 грн.(а.с.13-21).

     Водночас, постановою Одеського окружного адміністративного суду  від 29.06.2017р.  у  справі  №815/7236/16  було вирішено  допустити  негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 16.11.2016 р. та в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, в розмірі 10512,44 грн.

     Постановою  Одеського   апеляційного   адміністративного   суду   від  07.09.2017р.   у  справі  №815/7236/16  змінено постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017р. шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання на Порядок ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №731; в  іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня         2017 року залишено  без змін (а.с.22-26).

    Позивач, посилаючись на те, що Міністерством юстиції України не виконано  постанову Одеського окружного адміністративного суду  від 29.06.2017р. у справі  №815/7236/16  та  не поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 16.11.2016 р.,  звернулась до суду  із  цим  позовом.

     Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. При цьому, діючим законодавством України не  передбачено будь яких обмежень чи підстав для зменшення  розміру  середнього   заробітку,  в  тому  числі  і  у  разі  отримання  заробітної плати  за  місцем  нової  роботи.

      Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. 

      Відповідно до  ч.2  ст.19 Конституції  України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

      Статтею 129-1  Конституції  України    визначено, що  суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

     Статтею 43 Конституції України  встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

      Кодекс законів про працю України    (далі - "КЗпП України") регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
       Частинами  1,2  ст.235  КЗпП України  встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 

       При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 

      Згідно із  ч.7 ст.235  КЗпП  України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. 

      Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, Міністерством юстиції України не виконано  постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017р.  у  справі  №815/7236/16 та не поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 

      Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. 
     Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право відповідно до    статті 236 Кодексу законів про працю України    (далі -    КЗпП України) на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.
     Стаття 236 КЗпП України    не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
    Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.
    Законом  не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
    Колегія суддів зазначає, що положення  ст.236 КЗпП України, це є логічним та справедливим продовженням захисту порушених прав незаконно звільненої особи у разі затримки таким органом виконання рішення.
     Судом враховано те, що саме з вини Міністерства юстиції України рішення суду не виконано, тому повинно бути відшкодовано позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.
            Наведені апелянтом доводи, а саме:  те, що у постанові  Великої Палати Верховного Суду від у справі № 826/808/16, на яку послався суд першої інстанції, вбачається інший предмет позову та відмінне правозастосування, оскільки у ній відсутнє будь-яке застереження або посилання на статтю 236 Кодексу законів про працю України - затримку виконання судового рішення, не встановлюють правової можливості та не спростовують обов`язку такої особи відновити порушене права позивача у спосіб, визначений  ст. 236 КЗпП України.  Стаття 236 КЗпП України  не вказує на такі обставини, як на підставу для не нарахування середнього заробітку за весь цей період затримки.
            Правовий аналіз положень  ст. 236 КЗпП України  дає підстави для висновку, що часом, яким закінчується виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого на посаді, є час його фактичного виконання. Саме по час такого фактичного виконання підлягає нарахуванню та стягненню середній заробіток за час такої затримки.
     Враховуючи те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017р. у справі  №815/7236/16 в частині поновлення позивача на посаді публічної служби не виконувалось у період з 30.06.2017 р. по 07.11.2019р. (з урахуванням заяви  про збільшення  позовних  вимог  від 08.11.2019р.), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді саме у зазначений період часу.
      У  зв`язку  з  викладеним  з  Міністерства  юстиції   України на  користь   ОСОБА_1 підлягає  стягненню середній заробіток  за  час   затримки   виконання   судового  рішення  у  період з  30.06.2017р. по 07.11.2019р.  у  розмірі  295   848,69грн. (591*500,59 грн.).
     Розмір середнього заробітку, який належить стягнути на користь позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, апелянтом не оскаржується, а тому у відповідності до п.1  ст.308 КАС України  в цій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду.
     Нормами  частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  вказує на те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
     Щодо посилання апелянта на практику Верховного  Суду, зокрема  постанови  Верховного   Суду  від  11.07.2018р.   у  справі  №813/6551/15,  від  14.03.2018р.   у  справі №805/5097/15-а,  від 21.11.2018р. №6/131,  від  22.11.2018р.  у  справі №340/41/17, колегія суддів зазначає, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (ВС/ВП № 755/10947/17 від 30.01.2019). 
     В даному випадку суд першої інстанції вірно застосував правовий висновок, Великої  Палати  Верховного  Суду, викладений   у постанові  від  20.06.2018р. у  справі 826/808/16.
      Решта доводів апеляційної скарги є несуттєвими, правомірність висновків суду першої  інстанції не спростовують.
     Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої  інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
      Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 

     У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 

        Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328  КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення. 

       Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі - залишити без змін. 

      Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

                                                                Дата складення повного судового рішення 28 травня 2020року. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.