ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10634/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року 
у справі №160/10634/19 
за позовом   ОСОБА_1  
до  Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України     
про визнання бездіяльності протипранвою та стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій,- 

ВСТАНОВИВ:

30.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до   Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України   в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані в 2016, 2017, 2018, 2019 роках щорічні додаткові відпустки, встановлені учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 23450,72 грн.
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 р. у справі № 160/10634/19 адміністративний позов    ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України  про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій – задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані в 2016, 2017, 2018, 2019 роках щорічні додаткові відпустки, встановлені учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України  нарахувати та виплатити ОСОБА_1  грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 травня 2019 року, в розмірі 34625,36грн. (тридцять чотири тисячі шістсот двадцять п`ять гривень 36 копійок).
У решті позовних вимог – відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 р. у справі № 160/10634/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Перевіривши законність та обґрунтованість  суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалам справи, ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посадах рядового складу, в том числі навідника 2-го відділення зенітного взводу зенітно-ракетної батареї батальйону оперативного призначення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.05.2019р. № 15 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З 31.05.2019р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31.05.2019р. №134 (по стройовій частині).
В зазначеному вище наказі ОСОБА_1 встановлено вислугу років в календарному та пільговому обчисленні, а також види та розмір виплат, які мають бути виплачені  а саме: грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2019 рік в кількості 12 календарних днів; премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 31 травня 2019 року в розмірі 135 відсотків посадового окладу; вислуга років станом на 31 травня 2019 року становить: час служби в календарному обчисленні - 14 років 05 місяців 28 днів, час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 01 років 07 місяців 14 днів. 
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у 2016-2019р.р. додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій не використовував.
Як слідує зі змісту вищенаведеного наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31.05.2019р. №134, грошова компенсація за невикористані позивачем календарні дні додаткової пільгової відпустки учасника бойових дій за 2016-2019р.р. ОСОБА_1 при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась.
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2016 по 2019 р.р., передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні з військової служби у відставку за станом здоров`я, позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 4 Закону України Про відпустки визначено такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16-2 Закону України Про відпустки, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності , особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Так, пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Також, відповідно до статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів".
Отже, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2016 року по 2019 рік.
Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Тому, доводи відповідача стосовно того, що додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, передбачені пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в редакції визначеній Законом України № 426- VIII від 14.05.2015 за період з 2016 по 2019 рік позивачу не надавались, у зв`язку з чим, грошова компенсація за ці відпустки не нараховувалась та не виплачувалась є помилковими.
Справа судом першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України судові рішення в цій справі касаційному оскарженню не підлягають.
З урахуванням викладеного колегія суддів доходить  висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на постанов  Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  13 січня 2020 р. у справі № 160/10634/19 - залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  13 січня 2020 р. у справі № 160/10634/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко