ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа №818/1483/16
адміністративне провадження №К/9901/24244/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів:  Мороз Л.Л., Рибачука А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу Головного управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2017 року (суддя Яковець О.Ф.)  та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2017 року  (колегія суддів: Калиновський В.А., Калитка О.М., Бондар В.О.) за позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання неправомірними та скасування рішення,-
УСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до  суду  з адміністративним  позовом до Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 29 березня 2016 року №12 щодо відмови підтвердити стаж його роботи за період з 15.02.1980  по 30.11.1988 на посаді заточувальника та за період роботи заточувальником з 12.12.1995  по 22.03.2004 на Роменському заводі поліграфічних машин, в подальшому реорганізованому у ВАТ «Роменський завод поліграфічних машин»; зобов`язати відповідача зарахувати йому період роботи, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за період з 15 лютого 1980 року по 30 листопада 1988 року та за період з 12 грудня 1995 року по 22 березня 2004 року на посаді заточувальника на Роменському заводі поліграфічних машин, в подальшому реорганізованому у ВАТ «Роменський завод поліграфічних машин».
Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2017 року,  позов  задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області від 29 березня 2016 року №12, щодо відмови підтвердити стаж роботи ОСОБА_1 за період з 15 лютого 1980 року по 30 листопада 1988 року на посаді заточувальника на Роменському заводі поліграфічних машин, в подальшому реорганізованому у ВАТ «Роменський завод поліграфічних машин».
Зобов`язано Комісію з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за період з 15 лютого 1980 року по 30 листопада 1988 року на посаді заточувальника на Роменському заводі поліграфічних машин, в подальшому реорганізованому у ВАТ «Роменський завод поліграфічних машин».
В іншій частині в задоволенні позову  відмовлено.
Не погоджуючись із судовими рішеннями,  посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить судові рішення скасувати  та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що посада, на якій працював позивач, не віднесена до Списку виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах й в пільгових розмірах, затвердженого наказом ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 (чинного в період роботи позивача) та не дає права на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від  08 червня  2017 року відкрито касаційне провадження.
Відзив  на касаційну скаргу не надходив.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами  норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому  задоволенню з огляду на наступне.
Судами  встановлено, що   ОСОБА_1 з 15 лютого 1980 року по 30 листопада 1988 року та з 11 грудня 1995 року по 22 лютого 2004 року працював на Роменському заводі поліграфічних машин за професією заточувальника інструментальної дільниці, що підтверджується копією трудової книжки позивача.
29 лютого 2016 року ОСОБА_1 через УПФУ у м. Ромнах та Роменському районі Сумської області звернувся із заявою про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Листом заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області позивача було повідомлено про те, що його заява про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 29.02.2016  розглянута Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Згідно з прийнятим рішення від 29.03.2016 року №12 ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні стажу роботи заточувальником на Роменському заводі поліграфічних машин, в подальшому реорганізованому у ВАТ «Роменський завод поліграфічних машин», що ліквідовано без визначення правонаступника за періоди з 15.02.1980 по 30.11.1988 - у зв`язку з тим, що професія не передбачена Списками, чинними у період його роботи, з 12.12.1995 по 22.03.2004 - у зв`язку з тим, що професія не передбачена Списками, чинними у період його роботи та відсутністю відомостей про результати проведення атестації робочого місця.
Не погоджуючись із рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 29.03.2016 року №12 позивач оскаржив його до суду .
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд,  виходив з того, що позивач набув права на призначення пільгової пенсії за віком за Списком №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах за період з 15 лютого 1980 року по 30 листопада 1988 року, а тому дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за указаний період на пільгових умовах, є неправомірними.
Дослідивши спірні правовідносини,    колегія суддів зазначає наступне.
Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років затверджений постановою правління   Пенсійного фонду України від   10.11.2006  № 18-1.
Згідно п. 3 Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії  на  пільгових  умовах  або  за  вислугу  років   (далі   - підтвердження  стажу  роботи),  здійснюється  комісіями  з  питань підтвердження  стажу  роботи  на  посадах,  що  дають   право   на призначення  пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).
Пунктом 16  передбачено, що   рішення  Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді  України або в судовому порядку.
Проте необхідно враховувати, що пунктами  4, 5  Порядку № 18-1 передбачено, що Комісії  створюються  при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та   Севастополі,   до   складу   яких   обов`язково   включаються представники   органів   соціального  захисту  населення,  органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. 
Комісії  діють  у  відповідності  до цього Порядку.  Склад Комісій затверджується начальником головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.  Головою Комісії є начальник головного  управління Пенсійного  фонду України в Автономній Республіці Крим,  областях, містах Києві та Севастополі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції чинній на момент звернення до суду з позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
В свою чергу п. 7 ч. 1 ст.  3 КАС України передбачено, що   суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Проте, розглядаючи спір по суті, суди не звернули увагу, що  Комісія з питань підтвердження стажу роботи не відповідає  ознакам суб`єкта владних повноважень, не є юридичною особою,  а  створюється при головних управліннях Пенсійного фонду в області.
Положення частини першої статті 52 КАС України (у редакції, яка діяла на час подання позову та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) передбачали, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина третя статті 52 КАС України).
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Проте з матеріалів справи вбачається, що судами не замінено відповідача на належного, яким має бути Головне управління Пенсійного фонду в Сумській області, або не залучено як співвідповідача.
За змістом частини сьомої статті   48 КАС України в нині діючій редакції заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Тому для вирішення питання про залучення належного відповідача  у даній справі, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення належного відповідача та вирішення питання про його залучення.
Колегія суддів зазначає, що діє в межах повноважень визначених статтею                          341 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017) частиною третьою якої встановлено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень встановлених статтею 52 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, а суд апеляційної інстанції не надав цьому належної оцінки, при апеляційному перегляді такого рішення та не прийняв відповідне рішення у межах повноважень наданих йому статтями 198, 202 КАС України (в редакції чинній станом на момент розгляду цієї справи).
Згідно із частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Отже, колегія дійшла висновку, що  судові рішення підлягають скасуванню з направленням  на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
При цьому, суд зазначає, що чинна стаття 20 КАС України, а саме частина перша, визначає виключний перелік спорів, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам, до якого не включено рішення суб`єктів владних повноважень, що є предметом спору у цій справі. Проте, згідно з частиною 2 цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
Отже, спір у цій справі повинен розглядатися Сумським  окружним адміністративним судом.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області задовольнити частково.
Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2017 року  та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2017 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                         А.Ю. Бучик
 
Судді                                                                                                                     Л.Л. Мороз

                                                                                                                               А.І. Рибачук