У Х В А Л А  
06 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 199/2258/18
провадження № 61-5374ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Третьяковою Юлією Вікторівною, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подану адвокатом Бабенко Оленою Анатоліївною, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»  (далі - ТОВ «Авто Просто») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу.
Позов обгрунтований тим, що 24 березня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладена угода № 347420 та підписані додатки № 1, № 2, № 3, які є невід`ємними частинами угоди, з метою придбання автомобіля марки «КІА RIO» базової комплектації через систему надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Дана система полягала у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості (автомобіль) та через механізми, встановлені Угодою, забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні умов угод, укладених з учасниками в рамках системи «АвтоТак», позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля через систему «АвтоТак». Позивач належним чином виконував умови угоди, 19 грудня 2012 року відповідач ОСОБА_1 отримав автомобіль марки «КІА RIO», державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, і зареєстрував його на своє ім`я. 06 грудня 2012 року між ТОВ «Авто Просто» як кредитором, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як поручителями, укладений договір поруки № б/н, за яким ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за угодою №347420. Згідно з умовами угоди ОСОБА_1 зобов`язався оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 (ста двадцяти) щомісячних повних внесків, однак угоду не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Починаючи із січня 2015 року, ОСОБА_1 припинив сплачувати щомісячні повні внески. За період з травня 2011 року до січня 2015 року (включно) ОСОБА_1 сплачено 82,6492% поточної ціни автомобіля (щомісячні чисті внески) 99 щомісячних внесків за оплату послуг ТОВ «Авто Просто». Розмір боргу ОСОБА_1 за угодою № 347420 становить: 17,3508% поточної ціни автомобіля, 21 внесок в оплату послуг ТОВ «Авто Просто». Поточна ціна автомобіля «КІА RIO» базової комплектації становить 396 165,00 грн. Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за угодою № 347420 у грошовому еквіваленті становить 106 674,72 грн: зі сплати чистих внесків: 396 165,00 грн х 17,3508% = 68 737,80 грн, зі сплати внесків в оплату послуг (396 165 грн х 0,38% + 20 % ПДВ) х 21 внесок =37 936,92 грн. На підставі викладеного, ТОВ «Авто Просто» просили суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму боргу за угода № 347420 від 24 березня 2011 року, укладеною між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 у розмірі 106 674,72 грн. 
У вересні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання договору поруки припиненим.
Зустрічний позов обгрунтований тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилалися на те, що 24 березня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 була укладена угода № 347420 та підписані додатки № 1, № 2, № 3, які є невід`ємними частинами угоди, з метою придбання автомобіля марки «КІА RIO» базової комплектації через систему надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». 06 грудня 2012 року між ТОВ «Авто Просто», як кредитором, та ними, як поручителями, укладений договір поруки № б/н, за яким ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за угодою № 347420 від 24 березня 2011 року. Зазначали, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється у частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Відповідач ТОВ «Авто Просто» не повідомляв їх, як поручителів, про виникнення заборгованості згідно з угодою з 2015 року і до сьогодні, також не направляв на їх адресу листа-вимоги про погашення такої заборгованості. Письмові докази про направлення ТОВ «Авто Просто» на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 листа-вимоги про погашення заборгованості в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд визнати договір поруки б/н, укладений 06 грудня 2012 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , припиненим.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу. Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір поруки б/н, укладений 06 грудня 2012 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , припиненим з підстав сплину позовної давності.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року скаргу ТОВ «Авто Просто» задоволено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року скасовано. Позов ТОВ «Авто Просто» про стягнення боргу задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованість за угодою № 347420 від 24 березня 2011 року в розмірі 106 674,72 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим відмовлено.
Апеляційний суд встановив, що 24 березня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладена угода № 347420 та підписані додатки № 1, № 2, № 3, які є невід`ємними частинами угоди, з метою придбання автомобіля марки «КІА RIO» базової комплектації через систему надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Розмір боргу ОСОБА_1 за угодою № 347420 становить: 17,3508% поточної ціни автомобіля, 21 внесок в оплату послуг ТОВ «Авто Просто» (поточна ціна автомобіля марки «КІА RIO» базової комплектації становить 396 165,00 грн), заборгованість у грошовому еквіваленті становить 106 674,72 грн: зі сплати чистих внесків: 396 165,00 грн х 17,3508% =68 737,80 грн, зі сплати внесків в оплату послуг (396 165,00 грн х 0,38% + 20 % ПДВ) х 21 внесок =37 936,92 грн.
06 грудня 2012 року між ТОВ «Авто Просто» як кредитором, та ОСОБА_2 і  ОСОБА_3 , як поручителями, укладений договір поруки № б/н, згідно з яким ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за угодою № 347420 від 24 березня 2011 року. 
Відповідно до пункту. 4.4 зазначеного договору поруки строк дії договору становить 12 років з дня підписання даного договору. 
З позовом до суду ТОВ «Авто Просто» звернулося у березні 2018 року, тобто в межах строку, визначеного у договорі поруки, а тому підстави вважати, що порука ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є припиненою, відсутні, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов необгрунтованого висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
20 березня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 
Предметом спору у зазначеній справі є визнання договору поруки припиненим та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 106 674,72 грн. Справа є незначної складності, а отже, є малозначною. 
У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обгрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувана заявниками постанова Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Третьяковою Юлією Вікторівною, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подану адвокатом Бабенко Оленою Анатоліївною, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                      А. С. Олійник
 
 С. О. Погрібний
 
 В. В. Яремко