Постанова
Іменем України
 
05 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 280/999/17
провадження № 61-38792св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Відділ освіти Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, 
третя особа - Начальник відділу освіти Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області Пархалевич Іван Іванович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа - Начальник відділу освіти Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області Пархалевич Іван Іванович, про визнання незаконним та скасування наказу про попередження про майбутнє скорочення штату, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримання кінцевого розрахунку, відшкодування моральної шкоди,
 
за касаційною скаргою Відділу освіти Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, уточнивши який просила визнати незаконним та скасувати наказ Відділу освіти Коростишівської райдержадміністрації Житомирської області від 27 квітня              2017 року № 85-К про попередження про скорочення в частині щодо неї; визнання незаконним та скасування наказу Відділу освіти Коростишівської райдержадміністрації Житомирської області від 30 червня 2017 року № 206-К про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням штату; поновлення на роботі на посаді спеціаліста ІІ категорії централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської райдержадміністрації Житомирської області з 30 червня              2017 року; стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 липня 2017 року по день постановлення рішення суду в розмірі 57 335,04 грн, середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку, починаючи з 30 червня 2017 року до 07 липня 2017 року, в розмірі              1 628,13 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
 
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з 18 серпня 1993 року вона працювала на посаді бухгалтера-касира централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської райдержадміністрації Житомирської області (далі - Відділу освіти Коростишівської РДА). 29 грудня 2006 року була переведена на посаду спеціаліста ІІ категорії централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської РДА. 
 
Згідно з наказом від 27 квітня 2017 року № 85 її та інших працівників попереджено про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штатів з 01 липня 2017 року та наступного дня їй запропоновано посаду головного бухгалтера у чотирьох школах м. Коростишева на вибір. Позивач виявила бажання працювати у Коростишівській ЗОШ № 3. 
 
Наказом Відділу освіти Коростишівської РДА від 30 червня 2017 року № 206-К її звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. 
 
Своє звільнення позивач уважає таким, що відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: роботодавець не ознайомив її з наказом про скорочення штату, а тому, їй не було відомо, які посади підпадають під скорочення; порушена процедура розгляду профспілковим комітетом подання про її звільнення; запропонована посада головного бухгалтера Коростишівської ЗОШ № 3 при звільненні з роботи їй не надана, крім того, інша вільна посада в установі не була запропонована; при скороченні штату працівників відповідачем не враховано її переважне право залишення на роботі, оскільки вона працює з 1993 року, має двох дітей-студентів на утриманні. 
 
Крім того, в порушення вимог статті 116 КЗпП України кінцевий розрахунок відповідачем проведено не в день звільнення, а через 7 днів. Після звільнення у зв`язку із нервовою напругою в неї погіршився стан здоров`я, внаслідок чого вона вимушена була проходити лікування, нову роботу так і не знайшла, а тому переживаючи за своє майбутнє, зазнала моральних страждань. 
 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Коростишівський районний суд Житомирської області рішенням від 01 березня 2018 року в задоволенні позову відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач пропустила строк звернення до суду, питання про його поновлення не ставила, підстав поважності причин його пропуску не наводила.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Житомирської області постановою від 10 травня 2018 року рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 березня                   2018 року скасував та ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив позов. Поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду. Визнав незаконним та скасував наказ Відділу освіти Коростишівської РДА від 30 червня 2017 року № 206-К про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату. Поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді спеціаліста ІІ категорії централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської РДА з 30 червня 2017 року. Стягнув з Відділу освіти Коростишівської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 червня 2017 року до 10 травня 2018 року в розмірі 35 872,54 грн та 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди. В решті вимог відмовив. Стягнув з Відділу освіти Коростишівської РДА на користь ОСОБА_1 1 299,96 грн судового збору, та 640 грн у дохід держави.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що суд першої інстанції не перевірив та не обговорив причини пропуску строку звернення до суду позивачем, чим порушив її право подати докази на підтвердження причин його пропуску.   ОСОБА_1 пропустила строк на звернення до суду з цим позовом з поважних причин, оскільки була звільнена з роботи 30 червня 2017 року, до суду звернулася 02 серпня 2017 року, а у липні 2017 року перебувала поза межами України. 
 
Посада головного бухгалтера Коростишівської ЗОШ № 3, яка була запропонована відповідачем ОСОБА_1 , на яку остання письмово погодилась та в подальшому не відмовлялася, на момент звільнення її з роботи була вільною. Крім того, на момент звільнення позивача у відповідача були вакантні ще дві посади, які відповідно до спеціальності та кваліфікації могла б зайняти                 ОСОБА_1 . Доказів того, що позивач відмовилася від зайняття зазначених посад відповідач не надав. Звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушення вимог трудового законодавства, що заподіяло їй душевні страждання, тому частково обґрунтованою є її вимога про відшкодування моральної шкоди. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, Відділ освіти Коростишівської РДА просить скасувати постанову Апеляційного суду Житомирської області від 10 травня 2018 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального та матеріального права, не дослідив усі обставини справи. 
Поновлюючи термін звернення до суду апеляційний суд указав, що причиною пропуску терміну звернення до суду є перебування ОСОБА_1 у липні                   2017 року (не конкретизував в який період) поза межами України, що не відповідає дійсності.
Як вказує сама ОСОБА_1 , за межі України вона виїхала 24 липня 2017 року, а звільнена була 30 червня 2017 року. Знаючи заздалегідь, що вона прибуде до України лише 31 липня 2017 року, коли фактично стікає строк подачі позову. Заявник мала реальну можливість в період з 01 липня 2017 року до 24 липня 2017 року подати позовну заяву своєчасно. 
Пропущений місячний строк звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові.
Скасовуючи наказ та поновлюючи позивача на роботі, апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 не відмовлялася від посади головного бухгалтера загальноосвітньої школи № 3 м. Коростишева, та від інших посад головного бухгалтера шкіл м. Коростишева, і могла виконувати їх роботу з урахуванням її освіти, кваліфікації. Даний висновок апеляційного суду є помилковим, оскільки ОСОБА_1 не має бухгалтерської освіти та відповідної кваліфікації. До звільнення ОСОБА_1 працювала спеціалістом ІІ категорії централізованої бухгалтерії відділу освіти і виконувала некваліфіковану роботу, тобто виконувала роботу касира, друкувала платіжні доручення на виплату заробітної плати.
Пропонуючи посаду головного бухгалтера школи № 3, на яку погодилась             ОСОБА_1 , відповідач виходив з чисто людських міркувань, хоча відповідно до посадової інструкції головного бухгалтера потрібно мати вищу освіту професійного спрямування, та відповідний стаж роботи.
ОСОБА_1 за освітою не є фахівцем-бухгалтером з відповідною освітою, не має досвіду бухгалтерсько-керівної роботи, однак їй було запропоновано                    30 червня 2017 року перед її звільненням, посаду спеціаліста централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської РДА, яка звільнялася і на яку вона погодилася, але в той же день відмовилася. Тобто, ОСОБА_1 мала реальну можливість залишитись працювати у Відділі освіти Коростишівської РДА.
Всі вимоги трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України відповідачем дотримані в повному обсязі. Якщо на момент скорочення працівника немає вакантних посад, які відповідають його освіті та кваліфікації, то роботодавець не зобов`язаний пропонувати йому іншу роботу та звільняє, на що вказав у своїй постанові Верховний Суд України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Коростишівського районного суду Житомирської області.
 
19 вересня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
16 квітня 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівник секретаріату Касаційного цивільного суду Капустинським В.               № 1123/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
16 квітня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю., судді, які входять до складу колегії: Бурлаков С. Ю., Коротенко Є. В.
 
Фактичні обставини справи встановлені судами 
З 18 серпня 1993 року ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера-касира централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської РДА. 29 грудня            2006 року вона була переведена на посаду спеціаліста ІІ категорії централізованої бухгалтерії Відділу освіти, що підтверджується копією трудової книжки.
Наказом від 28 грудня 2016 року № 294 «Про попередження працівників централізованої бухгалтерії Відділу освіти про наступне звільнення за скороченням штатів» на виконання рішення сесії районної ради від 24 листопада 2016 року № 213 «Про автономізацію бухгалтерського обліку у загальноосвітніх навчальних закладах м. Коростишева», відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2009 року № 1564-р «Про першочергові заходи щодо забезпечення розширення автономії загальноосвітніх навчальних закладів» та переходом загальноосвітніх навчальних закладів міста, Більковецької ЗОШ І-ІІІ ступенів, Щигліївської ЗОШ І-ІІІ ступенів, Квітневої ЗОШ               І-ІІІ ступенів, Кропивнянського НВК до Коростишівської об`єднаної територіальної громади, відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено про звільнення спеціалістів централізованої бухгалтерії Відділу освіти у зв`язку із скороченням штатів, зокрема, ОСОБА_1 
Наказом від 27 квітня 2017 року № 85 «Про попередження працівників централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської РДА про наступне звільнення за скороченням штатів» ОСОБА_1 та ще 5 працівників попереджено про звільнення у зв`язку із скороченням штатів з 01 липня                  2017 року, наказ від 28 грудня 2016 року № 294 визнано таким, що втратив чинність.
27 квітня 2017 року проведено засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Відділу освіти Коростишівської РДА, за результатами якого надано погодження на скорочення 6 штатних одиниць спеціалістів централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської РДА та на звільнення у зв`язку із скороченням штату чисельності працівників, зокрема, ОСОБА_1 , що підтверджується копією протоколу від 27 квітня 2017 року № 2.
28 квітня 2017 року ОСОБА_1 запропоновано посаду головного бухгалтера у чотирьох школах міста, що підтверджується листом-пропозицією від 28 квітня 2017 року № 531-/01-23.
ОСОБА_1 висловила бажання працювати в ЗОШ № 3, про що зазначила письмово та від зайняття цієї посади не відмовлялася, на момент скорочення позивача зазначена посада була вільною.
30 червня 2017 року відбулося засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Відділу освіти, під час якого ОСОБА_1 запропоновано посаду спеціаліста І категорії централізованої бухгалтерії Відділу освіти Коростишівської РДА, яка буде вакантною з липня 2017 року.
Спочатку ОСОБА_1 погодилася на зайняття цієї посади, проте, того ж дня відмовилась, посилаючись на те, що вказана посада не є вакантною на час звільнення. Зазначене підтверджується записом в протоколі від 30 червня               2017 року № 5 та на листі від 30 червня 2017 року № 1026/0123.
За результатами проведення засідання профспілкового комітету надано повторне погодження Відділу освіти на звільнення за скороченням штату працівників централізованої бухгалтерії, які підпадають під скорочення.
Наказом від 30 червня 2017 року № 206-к/тр ОСОБА_1 звільнено з посади             30 червня 2017 року у зв`язку із скороченням штату, пункт 1 статті 40 КзпП України.
30 червня 2017 року ОСОБА_1 отримала зазначений наказ про звільнення та трудову книжку, що підтверджується її підписом.
З позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 02 серпня 2017 року.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального 
права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).
 
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
 
При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Суди встановили, що у відділі освіти Коростишівської районної державної адміністрації дійсно відбулося скорочення чисельності штату працівників централізованої бухгалтерії, що підтверджується штатними розписами по відділу станом на 01 січня 2017 року та на 01 липня 2017 року. Зокрема чисельність спеціалістів ІІ категорії зменшилася з 5 до 2, спеціалістів І категорії - з 7 до 4. Відповідач дотримався двомісячного строку попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату чисельності працівників, та отримав згоду первинної профспілкової організації на наступне звільнення. 
 
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.
 
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
 
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, встановивши, що посада головного бухгалтера Коростишівської ЗОШ № 3, яка була запропонована відповідачем ОСОБА_1 , на яку позивач письмово погодилася на момент звільнення її з роботи, була вільною, також, що на момент звільнення позивача у відповідача були вакантні ще дві посади, які відповідно до спеціальності та кваліфікації могла б зайняти ОСОБА_1 , а доказів того, що ОСОБА_1 відмовилася від їх зайняття відповідач не надав, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем норм трудового законодавства України при звільненні позивача. 
 
Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
 
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.
 
Враховуючи перебування ОСОБА_1 у липні 2017 року поза межами України, а також тривалість пропущеного строку на звернення до суду з цим позовом                    (1 день), апеляційний суд дійшов правильного висновку про поновлення цього строку. 
 
Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі, стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним звільненням.
 
Аргументи касаційної скарги щодо відсутності підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду з цим позовом спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами та його висновки не спростовують.
 
Доводи касаційної скарги щодо дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з їх оцінкою, наданою судом, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
Касаційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з розміром стягнутого апеляційним судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розміру моральної шкоди.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає  касаційну  скаргу  без  задоволення,  а  рішення  без змін, якщо відсутні 
підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення апеляційного суду - без змін. 
 
Керуючись  статтями  400,  401,  416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії 
суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
                                                          
                                                          ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Відділу освіти Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 10 травня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                            
                                                                                                            С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко