ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       30 квітня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 716/927/17
Провадження № 22-ц/822/301/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.         
секретар - Собчук І.Ю.
за участю: представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_13., представника відповідача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Надія-Є», в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , до приватного підприємства «Надія-Є», третя особа - ОСОБА_5 , про визнання недійсним рішення зборів учасників підприємства та установчого документа юридичної особи, головуючий у І-й інстанції - ОСОБА_6 , 

ВСТАНОВИВ:
У червні 2017 року ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Надія-Є» (далі - ПП «Надія-Є»), третя особа - ОСОБА_5 , про визнання недійсним рішення зборів учасників підприємства та установчого документа юридичної особи.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 26 липня 2005 року на підставі рішення зборів учасників ПП «Надія - Є» №1 від 22 липня 2005 року, було засноване ПП «Надія - Є» і проведена державна реєстрація юридичної особи. Для забезпечення діяльності підприємства був створений статутний капітал в розмірі 300 000 грн, у формуванні якого прийняли участь ОСОБА_7 , вклад якого становив 195 000 грн в грошовому виразі (65% відсотків від загального статутного капіталу підприємства), ОСОБА_8 , вклад якого становив 90 000 грн в грошовому виразі (30 %), ОСОБА_9 , вклад якого становив 15 000 грн у майновому виразі шляхом внесення нерухомості (5 %).
Зазначала, що 03 червня 2016 року був оформлений протокол установчих зборів членів ПП «Надія - Є». У відповідності до цього протоколу в порядок денний було включено питання про збільшення статутного капіталу підприємства, про затвердження нової редакції статуту та про призначення відповідальної особи за державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Надія - Є». За результатами проведених зборів були прийняті наступні рішення: збільшено статутний капітал ПП «Надія - Є» до 1 000 000 грн за рахунок внесення учасниками ПП «Надія - Є» додаткових вкладів у грошовій формі, а саме, ОСОБА_8 - 665 000 грн та ОСОБА_9 - 35 000 грн. За наслідками проведених зборів був оформлений та затверджений в новій редакції Статут ПП «Надія - Є».
03 жовтня 2016 року проведена державна реєстрація змін до установчих документів та зареєстровано в новій редакції Статут приватного підприємства «Надія - Є». Внаслідок цього збільшено статутний капітал ПП до 1 000 000 грн та розподілений між учасниками підприємства наступним чином: ОСОБА_7 - 195 000 грн в грошовому виразі, що становить 19,5 % від загального статутного капіталу підприємства; ОСОБА_8 - 755 000 грн в грошовому виразі та 75,5 % від загального статутного капіталу підприємства; ОСОБА_9 - 15 000 грн у майновому виразі шляхом внесення нерухомості та 35 000 грн шляхом внесення грошових коштів та 5 % капіталу підприємства.
Вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якого входить частка спадкодавця у статутному фонді ПП «Надія-Є». Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла позивачка, яка є його донькою, шляхом звернення із заявою до нотаріуса в особі її законного представника ОСОБА_4 ..
Оскільки ОСОБА_7 не був присутній на зборах учасників ПП «Надія-Є» 03 червня 2016 року, унаслідок чого такі збори не відбулися через відсутність кворуму для їх проведення, підписи на протоколі та рішеннях зборів вчинені не ОСОБА_7 , а іншою особою, просила визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ПП «Надія-Є», яке оформлене протоколом загальних зборів учасників ПП «Надія-Є» від 3 червня 2016 року, яким збільшено статутний капітал ПП «Надія-Є», перерозподілені частки між учасниками ПП «Надія-Є» та затверджено в новій редакції Статут ПП «Надія-Є»; визнати недійсним Статут ПП «Надія-Є» в новій редакції, зареєстрований 03 жовтня 2016 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області.
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2019 року позов задоволено.
Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ПП «Надія-Є», яке оформлене протоколом загальних зборів учасників ПП «Надія-Є» без номера від 03 червня 2016 року, яким збільшено статутний капітал ПП «Надія-Є», перерозподілені частки між учасниками ПП «Надія-Є» та затверджено в новій редакції Статут ПП «Надія-Є».
Визнано недійсним Статут ПП «Надія-Є» в новій редакції, затверджений рішенням загальних зборів учасників ПП «Надія-Є», яке оформлене протоколом без номера від 03 червня 2016 року, та зареєстрований 03 жовтня 2016 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області. 
На зазначене рішення суду ПП «Надія-Є» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла позивачка, оскільки з листа другої Чернівецької нотаріальної контори від 22 травня 2017 року №258/02/14 вбачається, що разом з ОСОБА_3 спадкоємцем є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , яка відмовилася від спадщини на користь третьої особи. Розмір часток спадщини серед спадкоємців не визначений, а тому передчасно стверджувати, що всю частку ОСОБА_7 у статутному капіталі ПП «Надія- Є » успадкувала позивачка.
Зазначає, що спадкоємцями разом з прийняттям спадщини на частку у статутному капіталі товариства автоматично не набувається право учасника товариства (якщо інше не передбачено Статутом). У свою чергу, розмір частки ОСОБА_7 як до, так і після прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів ПП «Надія-Є» та нової редакції Статуту підприємства, не змінився та становить 195 000 грн. Відповідач не заперечує право позивачки на частку у статутному капіталі підприємства у розмірі 195 000 грн. Відсоткове зменшення частки в статутному капіталі підприємства впливає на обсяг прав учасника на участь в управлінні ПП «Надія-Є», передбачених статтею 8 Статуту, а не на право спадкоємця на частку в статутному капіталі, тобто має місце спір про право корпоративне. У даному випадку спадкоємець, який наразі не є учасником ПП «Надія-Є», звернувся до суду за захистом корпоративного права на участь в управлінні підприємством, яке він у встановленому порядку не набув. З висновком почеркознавчої експертизи, проведеної Вінницьким НКДЦ, не погоджується. Підписи були вчинені ОСОБА_7 у присутності іншого засновника ПП «Надія-Є» ОСОБА_8 ..
На апеляційну скаргу відзив не надходив. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Повністю зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 , частка якого у статутному капіталі підприємства на час проведення зборів складала 65%, участі у зборах учасників ПП «Надія-Є» не приймав, підписи у протоколі установчих зборів членів ПП «Надія-Є» від 03 червня 2016 року та в двох примірниках Статуту ПП «Надія-Є» (нова редакція) виконані не ним, а тому збори є такими, що не відбулися, а прийняті на них рішення та затверджений в новій редакції Статут підприємства є недійсними.
З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись колегія суддів не може.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення зборів Учасників ПП «Надія-Є» від 22 липня 2005 року № 1, 26 липня 2005 року була проведена державна реєстрація новоутвореної, шляхом заснування, юридичної особи - ПП «Надія-Є».
Відповідно до пункту 4.10 статті 4 Статуту ПП «Надія-Є», у редакції від 26 липня 2005 року, для забезпечення діяльності підприємства був створений статутний капітал у розмірі 300 000 грн.
Також встановлено, що у формуванні статутного капіталу ПП «Надія-Є» взяли участь ОСОБА_7 , вклад якого становив 195 000 грн у грошовому виразі, що становило 65 % від загального статутного капіталу, ОСОБА_8 , вклад якого становив 90 000 грн у грошовому виразі, що становило 30 % від загального статутного капіталу підприємства, ОСОБА_9 , вклад якого становив 15 000 грн у майновому виразі, шляхом внесення нерухомості, що становило 5 % від загального статутного капіталу підприємства.
Згідно з пунктом 4.11 статті 4 Статуту ПП «Надія-Є», у редакції від 26 липня 2005 року, учасники мають право збільшувати розмір статутного капіталу за рахунок власних коштів або чистого прибутку, або зменшувати розмір статутного капіталу.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2016 року було оформлено протокол установчих зборів членів ПП «Надія-Є», відповідно до якого до порядку денного було включено питання про збільшення статутного капіталу ПП «Надія-Є», про затвердження нової редакції Статуту та про призначення відповідальної особи за державну реєстрацію змін до установчих документів.
За результатами проведених 03 червня 2016 року загальних зборів членів ПП «Надя-Є» було прийнято рішення про збільшення статутного капіталу підприємства до 1 000 000 грн за рахунок внесення учасниками підприємства додаткових вкладів у грошовій формі, а саме: ОСОБА_8 - 665 000 грн, та ОСОБА_9 - 35 000 грн, а також було оформлено та затверджено в новій редакції Статут ПП «Надія-Є».
03 жовтня 2016 року проведена державна реєстрація змін до установчих документів та зареєстровано нову редакцію Статуту ПП «Надія-Є», відповідно до якої статутний капітал підприємства становить 1 000 000 грн та розподілений між учасниками наступним чином: ОСОБА_12 - 195 000 грн у грошовому виразі, що становить 19,5 % від загального статутного капіталу підприємства; ОСОБА_8 - 755 000 грн у грошовому виразі, що становить 75,5 % від загального статутного капіталу підприємства; ОСОБА_9 - 15 000 у майновому виразі та 35 000 грн у грошовому виразі, що становить 5 % статутного капіталу підприємства.
Виходячи з того, що на сьогодні закон, який регулює порядок створення та діяльності приватних підприємств, відсутній, такі підприємства діють на загальних підставах відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.
Частинами 1 та 2 статті 55 ГК України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
        Суб`єктами господарювання є, зокрема, господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Згідно зі статтею 83 ЦК України, яка визначає організаційно-правові форми юридичних осіб, юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.
За вимогами частини 1 статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
А за змістом статті 63 ГК України,  залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні може діяти приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи).
Залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.
Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.
Відповідно до статті 113 ГК України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.
Згідно з частиною 3 статті 62 ГК України підприємство, якщо інше не встановлено законом, діє на підставі статуту.
Зважаючи на відсутність в Законі спеціальної вказівки щодо приватних підприємств, можна зробити висновок, що єдиним і обов`язковим для даного виду підприємств установчим документом є статут, який за своїм змістом повинен відповідати загальним вимогам, передбаченим в ст. 57 ГК України.
У відповідності до частини 1 статті 57 ГК України установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. 
З огляду на викладене, враховуючи, що у ПП «Надія-Є» створений статутний капітал, який розподілений між його учасниками, колегія суддів приходить до висновку, що ПП «Надія-Є» є господарською організацією з ознаками товариства з обмеженою відповідальністю у формі корпоративного підприємства. Учасники ПП «Надія-Є» наділені корпоративними правами відповідно до статті 167 ГК України, а відносини між учасниками є корпоративними.
Нормативні визначення корпоративних прав і корпоративних відносин містяться у частинах першій, третій статті 167 ГК України, згідно з якими корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 ..
07 вересня 2016 року ОСОБА_4 , від імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 , звернулася до другої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .
Згідно з положеннями статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається статтями 130, 147, 166 ЦК України, статтями 55, 69 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» і не підпадає під заборону пункту 2 частини першої статті 1219 ЦК України. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.
Аналогічні роз`яснення містить пункт 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25 лютого 2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» і підтверджено нормами частини п`ятої статті 147 ЦК України та пунктом 2 частини першої статті 1219 ЦК України,
Тобто, особисте немайнове право участі у товаристві припиняється у разі смерті фізичної-особи учасника, а спадкоємцем (правонаступником) спадкується не право на участь у товаристві, що є корпоративним правом, а лише право на частку в статутному капіталі товариства, що є різним за своєю правовою суттю.
Відповідно до пункту 11.11 Статуту ПП «Надія-Є» в редакції, що затверджена зборами учасників рішенням № 1 від 22 липня 2005 року, та в редакції, що затверджена зборами учасників рішенням б/н від 03 червня 2016 року, у випадку смерті учасника підприємства його спадкоємець (спадкоємці) здійснює права учасника і вносить зміни до статуту підприємства, пов`язані зі зміною власників. Отже, права учасника (корпоративні права) набуваються спадкоємцями не автоматично, а потребують виконання певної послідовності юридично значимих дій: прийняття спадщини, оформлення свідоцтва на право на спадкування за законом чи заповітом, затвердження статуту приватного підприємства з урахуванням змін власників часток.
З аналізу наведених вище положень чинного законодавства та установчих документів ПП «Надія-Є» можна зробити висновок про те, що до спадкоємця учасника товариства переходить, зокрема, право на оскарження рішення загальних зборів членів ПП «Надія-Є» про збільшення статутного капіталу підприємства та зміну статутних документів юридичної особи з метою захисту їх прав на частку у статутному капіталі, проте корпоративні права лише самим фактом спадкування ним не набуваються.
Близьким до зазначених правовідносин є правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 761/27538/17 (провадження № 14-12цс19) та в постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 392/1213/17 (провадження № 14-292цс19).
З урахуванням викладеного, у ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Оскільки позивачка одержала статус спадкоємиці учасника ПП « Надія -Є» і до неї у порядку спадкування перейшли майнові права померлого, а саме, право на частку у статутному капіталі, яка належала померлому учаснику товариства, її порушене право підлягає захисту.
Враховуючи наведене, а також те, що наявними в матеріалах справи доказами доведено, що участі у зборах учасників ПП «Надія -Є» ОСОБА_7 не приймав, а його частка в статутному капіталі станом на 03 червня 2016 року складала 65 %, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що збори учасників ПП «Надія-Є» від 03 червня 2016 року не є повноважними. А тому не можуть бути визнані законними і рішення, які були прийняті цими зборами.
Вищенаведеним також спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що даний спір є корпоративним і повинен розглядатися у порядку господарського судочинства.        
Однак колегія суддів не може поголитись з висновком суду першої інстанції про визнання недійсним Статуту ПП «Надія-Є» у новій редакції, зареєстрованого 03 жовтня 2016 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області. 
Статут (від лат. Statuo - встановлюю, вирішую)  - встановлений засновником (власником майна) організації обсяг правил, що регулюють її правовий стан, відносини, пов`язані з внутрішнім управлінням, стосунки з іншими організаціями чи громадянами.
Статут, у відповідності до частини 1 статті 143 ЦК України, є установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю.
Пунктом 8.1. Статуту ПП «Надія-Є» визначено, що вищим органом управління Підприємством є збори Учасників, до компетенції яких, зокрема, відноситься внесення змін та доповнень до статуту Підприємства.
Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_3 є лише спадкоємцем померлого учасника підприємства, яка спадкує частку у статутному капіталі ПП «Надія- Є », що належала ОСОБА_7 , а право на участь у цьому Підприємстві вона не набула. Право ж безпосередньої участі в управлінні підприємством, що є особистим немайновим правом, спадкоємиця може набути лише з моменту вступу до Підприємства, що має бути підтверджене відповідним рішенням загальних зборів Підприємства.
         З огляду на викладене, право позивачки, як спадкоємиці учасника Підприємства, вимагати визнання недійсним Статуту ПП «Надія-Є», який зареєстрований 03 жовтня 2016 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, і необхідний для визначення статусу органів його управління (директора, наглядової ради, зборів учасників) та учасників, а також встановлення загального порядку провадження господарської діяльності, є таким, що не грунтуються на законі, оскільки дані права надано учасникам Підприємства (є корпоративними) та є виключною компетенцією загальних зборів учасників, яким не є позивачка.
Крім того, державна реєстрація змін в установчих документах Підприємства відбулася 03 жовтня 2016 року, тобто після набуття права ОСОБА_3 на частку спадкодавця у майні ПП «Надія-Є», а дія такого Статуту починається з часу реєстрації і не має зворотної дії у часі, а тому наявність у Статуті п. 4.10. не порушує прав позивачки та не перешкоджатиме в отриманні належної частки згідно з вартістю на час смерті учасника (спадкодавця).
На підставі викладеного, оскільки відповідно до  статті 15 ЦК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним Статуту ПП «Надія-Є» в новій редакції, зареєстрованого 03 жовтня 2016 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року).
Відповідно до частин першої та другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з частинами першою, шостою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вказана норма застосовується і у випадку, коли рішення ухвалено на користь відповідача, а позивач звільнений від сплати судового збору.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 400/601/18.
Відповідно до пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Ураховуючи те, що ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , звільнена від сплати судового збору за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги, понесені апелянтом витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 960 грн за подачу апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного підприємства «Надія-Є» задовольнити частково.
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2019 року в частині визнання недійсним Статуту приватного підприємства «Надія-Є» в новій редакції, зареєстрованого 03 жовтня 2016 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, скасувати.
У задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Компенсувати на користь приватного підприємства «Надія-Є», код ЄДРПОУ 33651058, сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року.
Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                 
Судді:                                                                 Н.К. Височанська 
       І.Б. Перепелюк