ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року  
м. Черкаси   
справа № 712/16433/19 провадження № 22-ц/821/613/20 категорія 305010600  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В, Нерушак Л.В.
секретар: Винник І.М. 

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року (ухвалене в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Пироженко В.Д., повний текст рішення складено 13 лютого 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
В обгрунтування позовних вимог вказував, що він звернувся до відповідача, як адвоката за правовою допомогою, останній повідомив йому, що послуги по вирішенню справи, включно з підготовкою документів, представництвом у суді та ДВС будуть коштувати 11 000 грн. Вказану суму позивач перерахував на карточку відповідача № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується квитанціями від 19 лютого 2015 року, 13 березня 2015 року та 20 березня 2015 року. Після перерахування коштів, відповідач тривалий час не відповідав на дзвінки, послуги з правової допомоги йому не надавав. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив відповідача повернути перераховані ним кошти протягом 7-ми днів з дня вручення вимоги, однак кошти повернуті не були. 
В позовній заяві позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_2 кошти в сумі 11 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів в судовому засіданні обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Крім того, судом враховано, що позивач вже звертався до відповідача з позовом про стягнення коштів, і рішенням Соснівського районного суду від 13 вересня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено. Даним рішенням суду було встановлено, що доказів на підтвердження факту укладання договору про надання правничої допомоги суду не надано. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року як незаконне та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно дав оцінку встановленим обставинам справи та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Зазначає, що сторони визнали той факт, що між ними не було укладено договір щодо надання правничої допомоги. Оскільки відповідач неправомірно заволодів коштами, які були перераховані на його рахунок ОСОБА_1 та підтверджується квитанціями від 19 лютого 2015 року, 13 березня 2015 року та 20 березня 2015 року, тому він повинен повернути позивачу ці кошти, оскільки обов`язок повернення виник на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України, в якій вказано, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний термін. Позивач вимагав повернення коштів і ця обставина підтверджується листом від 18 червня 2015 року, тому є всі підстави визнати позов обґрунтованим та задовольнити його. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року (а.с. 19-22) відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання усного договору на підставі ст. 1212 ЦК України про надання правової допомоги та стягнення коштів. Вказане заочне рішення залишене без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року. Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у відкритті касаційного провадження на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року відмовлено.
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які зобов`язання та відсутній факт укладення договору про надання правничої допомоги.Крім того, під час звернення до суду з позовом, позивач посилався на норми ст. 1212 ЦПК України та вказував на безпідставне володіння відповідачем його коштами в розмірі 11 000 грн. 
Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду 19 грудня 2019 року, ОСОБА_1 просив застосувати наслідки невиконання відповідачем зобов`язання на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 на його картковий рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти на загальну суму 11 000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Мотиви з яких виходить Апеляційний суд 

Відповідно до ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо), або утриматись від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. 
Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного стану. 
Таким чином, звертаючись до суду із зазначеним позовом та посилаючись на безпідставне невиконання відповідачем зобов`язання позивач в якості доказів надав квитанції від: 19 лютого 2015 року щодо перерахунку 200 грн., 13 березня 2015 року - 1 000 грн. та 20 березня 2015 - 9 800 грн., згідно яких, ним особисто перераховано на рахунок відповідача № НОМЕР_3 у ПАТ КБ «Приватбанк» кошти в розмірі 11 000 грн. 
Як зазначалося вище, судовим рішенням від 13 вересня 2018 року було встановлено відсутність підтвердження факту укладення договору між позивачем та відповідачем, а також відсутність будь-яких зобов`язань між сторонами. 
Також, при вирішенні спору, колегія суддів враховує, що рішенням № 167 Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 10 грудня 2015 року відмовлено в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2
Судом встановлено, що в лютому 2015 року між ОСОБА_2 та директором ТОВ ім. Шевченка було укладено договір про надання правової допомоги. Станом на теперішній день, починаючи з 2015 року ОСОБА_2 не отримав від ТОВ ім. Шевченка жодних претензій щодо якості наданих послуг, а також вимог щодо повернення коштів. Натомість, ОСОБА_2 в 2015 році безкорисно та з розумінням ситуації надав своєму колезі адвокату ОСОБА_1 консультації з приводу ДТП та в подальшому зібрав пакет документів для розгляду судом позовної заяви, яка задоволена судом. Через ОСОБА_1 , який на той час представився як довірена особа клієнта та мав відповідну довіреність, відповідач отримав частину гонорару, який і оспорює на даний час позивач.
В рішенні кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зазначено про те, що сплата скаржником ОСОБА_1 адвокату ОСОБА_2 11 000 грн. за надання останнім правової допомоги не відповідає вимогам законодавства за відсутності укладеного між сторонами письмового договору про надання вказаної допомоги. При вирішенні питання щодо дисциплінарної відповідальності, кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури встановлено, що ТОВ ім. Шевченка в особі директора ОСОБА_3 не надано ніяких доказів порушення адвокатом своїх обов`язків. ОСОБА_2 . Натомість ОСОБА_1 не надав комісії доказів договірних відносин між ним, як фізичною особою та адвокатом ОСОБА_2. 
Тому, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що висновок суду про недоведеність обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог є правильним і підстав для скасування чи зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.
Під час розгляду справи позивачем не доведено наявність взаємних зобов`язань із відповідачем, а відтак вимога про виконання зобов`язання на підставі ст. 526, 530 ЦК України є необґрунтованою та не підтверджена будь-якими належними доказами у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно, всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.  

Повний текст виготовлено 24 березня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        О.В. Карпенко        

                                                                       Л.В. Нерушак