Постанова                                          
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 622/179/14-ц
провадження № 61-49141св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: Довжицька сільська рада Золочівського району Харківської області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Довжик»,
особа, яка подала апеляційну скаргу - заступник керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довжик» (далі - СТОВ «Довжик») про визнання права власності.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому комплекс будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: виробничого цеху літ. Б-1, магазину літ. Ж-1, прохідної літ. З-1, виробничого цеху літ. А-1, гаражу-сараю літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. Е-1, теплиці літ. Д-1. Частину приміщень комплексу, зокрема цех Б-1 та магазин літ Ж-1, 
ОСОБА_3 29 грудня 1992 року придбав у радгоспу «Довжанський», правонаступником якого є СТОВ «Довжик», іншу частину цього майна - прохідну літ. З-1, виробничий цех літ. А-1, гараж-сарай літ. В-1, сарай літ. Г-1, сарай літ. Е-1, теплиця літ. Д-1 придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Факел ЛТД» (далі - ТОВ «Факел ЛТД») за договором купівлі-продажу від 19 серпня 
1998 року, оформленим у простій письмовій формі.
 
За життя спадкодавець замовив інвентаризацію належного йому нерухомого майна і отримав технічні паспорти на кожну із будівель комплексу, але не зареєстрував в установленному законом порядку право власності на належний йому комлекс будівель.
 
Державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів. 
 
Посилаючись на наведене, позивачі просиливизнати за кожним із них у порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині комплексу будівель, загальною площею 1 170,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема по 1/2 частині виробничого цеху літ. Б-1, магазину літ. Ж-1, прохідної літ. З-1, виробничого цеху літ. А-1, гаражу-сараю літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. Е-1, теплиці літ. Д-1.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанцій
 
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня
2017 року позов задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину виробничого комплексу будівель, що складається з приміщень: виробничого цеху літ. Б-1, магазину літ. Ж-1, прохідної літ. З-1, виробничого цеху літ. А-1, гаражу-сараю 
літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. Е-1, теплиці літ. Д-1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину виробничого комплексу будівель, що складається з приміщень: виробничого цеху літ. Б-1, магазину літ. Ж-1, прохідної літ. З-1, виробничого цеху літ. А-1, гаражу-сараю 
літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. Е-1, теплиці Д-1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за життя ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на належний йому комплекс будівель, загальною площею 1 170,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,та не отримав правовстановлюючого документу у розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з чимпозивачі, як спадкоємці, позбавлені можливості отримати свідоцтво про право власності на вказане майно, а тому їх права підлягають захисту у обраний ними спосіб. Зазначеного висновку суд дійшов з урахуванням визнання позову відповідачами.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави задоволено, рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про наявність визначених законом підстав для визнання за позивачами у судовому порядку права власності на комплекс будівель у порядку спадкування за законом є необгрунтованим, оскільки за життя спадкодавець ОСОБА_3 не оформив у встановленому законом порядку право власності на комплекс будівель, загальною площею 1 170,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і не отримав свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно, а тому відсутні підстави для набуття права власності на вказане нерухоме майно його спадкоємцями.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи
 
У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року та залишити в силі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції помилково поновив заступнику керівника Дергачівської місцевої прокуратури строк на подання апеляційної скарги, не звернув увагу, що вона подана після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду першої інстанції, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. Апеляційний суд також не урахував відсутність у прокурора правових підстав для звернення до суду з апеляційною скаргою в інтересах держави, зважаючи на те, що до участі у справі було залучено як належного відповідача Довжицьку сільську раду Золочівського району Харківської області, до повноважень якої входить розпорядження землями комунальної власності. Згідно з повідомленням в. о. старости Довжицького старостинського округу 
від 19 листопада 2018 року № 369/14-01-06, Довжицька сільська рада Золочівського району Харківської області не зверталася до органів прокуратури із зверненнями про необхідність захисту прав та інтересів зазначеного органу місцевого самоврядування прокуратурою, і не має претензій до спадкоємців ОСОБА_3 з приводу користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Скасовуючи законне та обгрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув увагу, що до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» момент виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувався з наявністю чи відсутністю реєстрації зазначеного права, та не надав належної оцінки сукупності наданих позивачами доказів на підтвердження набуття спадкодавцем спірних нежитлових приміщень за оплатними угодами купівлі-продажу від 29 грудня 1992 року та від 19 серпня 1998 року.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з наказом радгоспу «Довжанський» від 19 червня 1992 року № 14 «Про продаж майна радгоспу», випискою з протоколу засідання Ради трудового колективу радгоспу «Довжанський» від 15 червня 1992 року № 7, актом від 29 грудня 1992 року, затвердженого головою Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області, прийнято рішення про продаж ОСОБА_3 за 
15 000,00 рублів (залишкова вартість) столярного цеху та контори. 29 грудня 1992 року ОСОБА_3 вніс у касу радгоспу «Довжанський» 15 000,00 рублів, що підтверджується накладною № 1431.
 
12 вересня 1993 року міжрадгоспом «Довжанський» та Малим підприємством «Факел», в особі директора ОСОБА_3., правонаступником якого є ТОВ «Факел ЛТД», укладений договір купівлі-продажу виробничих споруд за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
19 серпня 1998 року між ТОВ «Факел ЛТД» та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладений договір про продаж будівель за адресою:  АДРЕСА_1 , зокрема цеху з переробки сільгосппродукції, цеху з переробки субпродуктів і кишкової сировини після реконструкції (які мали назву - майстерні, бригадний дім, погреб, колодязь), а також гараж-сарай, теплицю, прохідну та сарай.
 
На замовлення ОСОБА_3 , 30 жовтня 2009 року Комунальним підприємством «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» Харківської області проведено первинну інвентаризацію комплексу виробничих будівель, розташованих за адресою:  АДРЕСА_1 . Згідно зі зведеним актом вказаний комплекс будівель складається з приміщень: виробничого цеху з прибудовами літ. А-1, гаражу - сараю літ. В-1; сараю літ. Г-1; теплиці літ. Д-1; сараю літ. Е-1; прохідної літ. З-1, виробничого цеху з прибудовами літ. Б-1, магазину літ. Ж-1.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулися його сини  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
 
Постановою Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 03 березня 2016 року № 168/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку комплексу будівель, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів.
 
Постановою Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 21 березня 2017 р. № 698/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку комплексу будівель, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Частина перша статті 294 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбала, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
Законом України № 4176-VI від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» були обмежені у часі права прокурора, органу державної влади або органу місцевого самоврядування на подачу апеляційних скарг встановленням однорічного строку з моменту оголошення рішення суду першої інстанції, протягом якого право на подачу апеляційної скарги могло бути поновленим. 
 
Так, відповідно до абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України 
2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення. За змістом зазначеної норми, цей строк є присічним, а тому незалежно від поважності причин його пропуску, не міг бути поновленим.
 
Виходячи із системного аналізу вказаних норм процесуального права, передумовою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи (яка є прокурором, органом державної влади чи органу місцевого самоврядування), поданою після 15 грудня 2017 року, на рішення, ухвалене судом до набрання чинності редакцією ЦПК України 
з 15 грудня 2017 року, є вирішення питання про застосування річного строку на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного абзацом третім частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).
 
Саме такий правовий висновок у подібних правовідносинах, викладений Верховним Судом у складі Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 908/1141/15-г.
 
Наведене свідчить, що на подання апеляційної скарги заступником керівника Дергачівської місцевої прокуратури поширюється присічний річний строк на оскарження рішення суду першої інстанції, визначений абзацом третім частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року, що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження у разі його пропуск особою, яка подає апеляційну скаргу.
 
Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що оскільки рамках зазначеної справи підлягало вирішенню також питання правового статусу земельної ділянки, на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості, що становить державний інтерес, та ураховуючи, що прокурор не був залучений до участі у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв`язку зі спливом річного строку з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.
 
Частина друга статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) передбачала, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Положення пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) становлять винятки із загального правила, передбаченого частиною другою статті 358 ЦПК України, а тому у випадках, коли за правилами дії закону у часі не діє норма частини другої статті 358 ЦПК України, то відповідно не діють і винятки з неї.
 
Ураховуючи, що апеляційна скарга заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року, строк на апеляційне оскарження якого, відповідно до абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та сплив на час подання апеляційної скарги - 21 серпня 2018 року, на таку апеляційну скаргу не можуть розповсюджуватися положення частини другої статті 358 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, а також випадки, які, як виключення, передбачені для поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
Верховний Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що органи прокуратури в силу своєї правосуб`єктності, в контексті пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), не можуть розглядатися як особи не повідомлені про розгляд справи або не залучені до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Це правило може бути реалізоване органами прокуратури лише в разі, якщо вони були стороною у справі, і діяли не в інтересах держави, а у власних інтересах, як сторона цивільної справи (і при цьому не були повідомлені про справу або залучені до участі у ній).
 
Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Зважаючи на імперативний характер положень абзацу 3 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та ураховуючи, що визначений цією процесуальною нормою річний строк на подання апеляційної скарги прокурором є присічним і поновленню не підлягає, суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та їх застосовувати.
 
Такого ж висновку у подібних правовідносинах дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19).
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції не мав визначених процесуальним законом правових підстав для застосування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення за апеляційною скаргою заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави, поданою прокурором після спливу річного строку з дня проголошення оскаржуваного рішення суду.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, Верховний Суд відповідно до повноважень визначених статтею 411 ЦПК України, у межах вимог касаційної скарги, дійшов висновку, що постанова Харківського апеляційного суду 
від 20 листопада 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          О. В. Ступак
Судді:                                                                          І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик