ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2020 року                                                       м. Дніпро         Справа №  908/3382/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)      
суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Дроздова С.С.) від 19.02.2020р. (дата складання повного тексту рішення - 24.02.2020р.) у справі № 908/3382/19 

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,  ідентифікаційний код юридичної особи 20077720)
до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтове" (69000 м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 26-А, ідентифікаційний код юридичної особи 39273127)
про стягнення 2 420 грн. 89 коп., -          
                                                                   ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019р. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтове" про стягнення 2  053 грн. 40 коп. пені, 151 грн. 16 коп. 3 % річних та 216 грн. 33 коп. інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 року у справі № 908/3382/19 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтове" про стягнення 2 420 грн. 89 коп. - відмовлено.
Не погодившись з даним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 року у справі № 908/3382/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.
Так, в обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судом норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", згідно з якими  списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення здійснюється лише у випадку включення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, до якого відповідач не включений, а також не є теплопостачальною або теплогенеруючою організаціею.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 року у справі № 908/3382/19 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.
Відповідачем подано апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким він  проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача безпідставною, посилаючись при цьому на вимоги ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та відсутність в нього заборгованості за поставлений природний газ на час набрання чинності зазначеним Законом. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтове" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 4050/16-ТЕ-13.
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.
Згідно п. 1.2 договору, газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачанн6я гарячої води населенню.
Відповідно до п. 2.1 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 28.01.2016, постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 газ обсягом до 28 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.) - січень - 10,0, лютий - 9,0, березень 9,0.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що споживач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає постачальнику належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяг поставки підтверджується постачальником споживачу на відповідний місяць поставки (розрахунковий період) в установленому порядку.
Згідно п. 3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Відповідно до п. 3.5 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: завірену копію акта наданих послуг з розподілу/транспортування природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/про транспортованого природного газу, споживач надає детальну розбивку газу за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом; підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. 
Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
У випадку ненадання або несвоєчасного надання споживачем акту приймання-передачі природного газу обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС.
У випадку відмови споживача від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС.
Згідно пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. 
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 договору, постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати за наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до розділу 12 договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 59    360 грн. 35 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 27    276 грн. 74 коп., від 29.02.2016 на суму 16 704 грн. 17 коп., від 31.03.2016 на суму 15 379 грн. 44 коп. Вказані акти підписані уповноваженими особами, скріплені печатками підприємств з обох сторін та відповідно до пункту 3.4 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами по договору.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з операціями по підприємству відповідача по договору № 4050/16-ТЕ-13 від 21.12.2015 за зобов`язаннями за період січень-березень 2016, відповідач розрахувався за спірними зобов`язаннями у повному обсязі - 01.09.2016, але з порушенням строків встановлених Договором. 
У зв`язку із тим, що відповідач прийняті обов`язки за договором в частині оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням строку, погодженого сторонами, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення з відповідача 2  053 грн. 40 коп. пені, 151 грн. 16 коп. 3 % річних, 216 грн. 33 коп. інфляційних втрат.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що нараховані позивачем пеня, інфляційні нарахування та проценти річних, згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", норми якого розповсюджуються на спірні правовідносини, підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, як визначено умовами договору постачання природного газу № 4050/16-ТЕ-13 від 21.12.2015, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. 
Отже, Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Лермонтове" використовує природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, тобто ним фактично здійснюється господарська діяльність з виробництва та постачання теплової енергії, а Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є постачальником природного газу.
30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. 
Згідно з статтєю 1 цього Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частиною першою  статті 3 Закону  передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93  затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.
Водночас згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
У даній справі предметом спору є стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий в період з січня по березень 2016 природний газ, а вказана заборгованість була у повному обсязі погашена відповідачем 01.09.2016, що позивачем не оспорюється, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що застосування приписів частини третьої статті 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Відповідні висновки щодо застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, викладені Верховним Судом у постановах від 29.01.2018 № 904/10745/16, 07.02.2018 № 927/1152/16, 13.02.2018 № 911/1719/13, 14.02.2018 № 908/3211/16, 22.02.18 № 922/4355/14, 28.02.2018 № 911/3914/14, 11.04.2018 № 15/5005/153/2012, 908/2055/17 від 30.05.2018, № 927/1152/16 від 07.02.2018, № 914/3131/15 від 23.01.2018, № 922/4355/14 від 22.02.2018, № 904/10736 від 15.03.2018, 26.02.2019 № 904/2960/18.
Отже, на момент звернення до суду з даним позовом у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, а місцевий господарський суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.
З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області у даній справі від 19.02.2020р. відсутні. 
Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги  у розмірі 2881,50грн. слід покласти на останнього.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020р. у справі № 908/3382/19 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020р. у справі № 908/3382/19 - залишити без змін.
Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 2881,50грн. покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                                   А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                           Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                            В.Ф. Мороз