Головуючий у І інстанції  Савицький О.А.	
Провадження №  22-ц/824/6601/2020	 	 	 	             Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
18 травня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства  «Альфа-Банк» про відшкодування збитків,
 
    В С Т А Н О В И В :
 
     У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з врахуванням уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь збитки в сумі 65 160,97 грн., пеню в сумі 22 709,05 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 893,05 грн., а також скасувати нараховані проценти, пеню та штрафні санкції за транзакції в сумі 1 435,00 грн., посилаючись на те, що 17.06.2015 року між ТОВ «КЦУ» та відповідачем укладений договір про комплексне банківське обслуговування суб`єктів господарювання, в рамках якого позивачці було відкрито картковий рахунок для зарахування заробітної плати. 31.10.2016 року між позивачкою та відповідачем булоукладено договір про відкриття карткового рахунку та його обслуговування. Відповідно до умов вказаних договорів відповідач видав позивачці платіжні картки, ПІН-коди до них та здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій із використанням платіжних карток. 
     02.04.2017 року приблизно о 15 год. 15 хв., 15 год. 31 хв. та 15 год. 40 хв. були проведені операції зі списання грошових коштів з карткових рахунків позивачки в сумі 30 305,00 грн., 29 295,00 грн. та 5 560,00 грн. шляхом зміни паролю для входу в обліковий запис « My  Alfa- Bank», про що на її номер мобільного телефону надійшли відповідні sms -повідомлення. Після отримання вказаних sms-повідомлень позивачка зателефонувала на гарячу лінію ПАТ «Альфа-Банк» та повідомила про те, що зазначені операції зі списання грошових коштів з платіжних карток нею не здійснювались, платіжні картки не втрачались, іншим особам не передавались, ПІН-коди нікому не повідомлялись, при цьому позивач просила заблокувати платіжні картки. 
     03.04.2017 року позивачка звернулась до відповідача з письмовою претензією, а 07.04.2017 року і 13.04.2017 року з письмовими зверненнями щодо незгоди зі списанням грошових коштів з її карткових рахунків. Крім того, позивачка звернулась до Броварського ВП ГУНП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої 03.04.2017 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017110130001275, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. 
     Відповідач листами від 06.04.2017 року, 10.04.2017 року та 18.04.2017 року позивачці у відповідь на її письмову претензію та звернення відмовив у компенсації грошових коштів, списаних з карткових рахунків, та запропонував звернутись для вирішення даного питання до правоохоронних органів. 
     Посилаючись на те, що операції зі зняття грошових коштів з карткових рахунків позивачкою не здійснювались, платіжні картки не втрачались, іншим особам не передавались, ПІН-коди нікому не повідомлялись, що свідчить про несанкціоноване списання грошових коштів, позивач ОСОБА_1  звернулась до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на її користь збитків у сумі 65 160,97 грн., пені в сумі 22 709,05 грн., судових витрат по сплаті судового збору в сумі 893,05 грн., а також про скасування нарахованих процентів, пені та штрафних санкцій за транзакції в сумі 1 435,00 грн.
     Заочним рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 28 січня 2019 року позов задоволено.
     Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 88 763 (вісімдесят вісім тисяч сімсот шістдесят три) грн. 07 коп., з яких: 65 160 (шістдесят п`ять тисяч сто шістдесят) грн. 97 коп. - збитки (списані з рахунків грошові кошти); 22 709 (двадцять дві тисячі сімсот дев`ять) грн. 05 коп. - пеня за період з 02 квітня 2017 року по 30 травня 2018 року; 893 (вісімсот дев`яносто три) грн. 05 коп. - судові витрати по сплаті судового збору.
     Скасовано нараховані Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» ОСОБА_1 проценти, пеню та штрафні санкції за транзакції від 02 квітня 2017 року за картковими рахунками № НОМЕР_1 в розмірі 29 295,00 грн. та № НОМЕР_2 в розмірі 35 865,00 грн., в сумі 1 435 (одна тисяча чотириста тридцять п`ять) грн. 00 коп.
     Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» подалона нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.
     У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти задоволення скарги відповідача заперечила та просила рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
     Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     Оскільки ціна позову в даній справі (89 305,02 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
     Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
     Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
     Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
     Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17.06.2015 року між ТОВ «КЦУ» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір № 35691422 про комплексне банківське обслуговування суб`єктів господарювання, в рамках якого позивачці було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 для зарахування заробітної плати.
     31.10.2016 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір № 630503843 про відкриття карткового рахунку № НОМЕР_2 та його обслуговування.
     Відповідно до умов вказаних договорів відповідач видав позивачці платіжні картки, ПІН-коди до них та здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій із використанням платіжних карток.
     02.04.2017 року приблизно о 15 год. 15 хв., 15 год. 31 хв. та 15 год. 40 хв. були проведені операції зі списання грошових коштів з карткових рахунків позивачки в сумі 30 305,00 грн., 29 295,00 грн. та 5 560,00 грн. шляхом зміни паролю для входу в обліковий запис « My  Alfa- Bank», про що на її номер мобільного телефону надійшли відповідні sms-повідомлення.
     Факт списання грошових коштів з карткових рахунків позивачки підтверджується копією виписки по картковим рахункам від 05.04.2017 року, де зазначено про списання 02.04.2017 року 30 305,00 грн., 29 295,00 грн. та 5 560,00 грн., а також про переведення вказаних коштів на інші карткові рахунки.
     Також встановлено, що за транзакції зі списання вказаних грошових коштів позивачці були нараховані проценти, пенята штрафні санкції на суму1 435,00 грн.
     Після отримання вказаних sms-повідомлень  ОСОБА_1 зателефонувала на гарячу лінію ПАТ «Альфа-Банк» та повідомила про те, що зазначені операції зі списання грошових коштів з платіжних карток нею не здійснювались, платіжні картки не втрачались, іншим особам не передавались, ПІН-коди нікому не повідомлялись, при цьому позивач просилавідповідачазаблокувати платіжні картки.
     03.04.2017 року позивачка звернулась до відповідача з письмовою претензією, а  07.04.2017 року і 13.04.2017 року з письмовими зверненнями щодо незгоди зі списанням грошових коштів з її карткових рахунків.
     Крім того, позивачка звернулась до Броварського ВП ГУНП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої 03.04.2017 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017110130001275, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження.
     Листами відповідача від 06.04.2017 року, 10.04.2017 року та 18.04.2017 року позивачці у відповідь на її письмову претензію та звернення було відмовлено у компенсації грошових коштів, списаних з карткових рахунків, та запропоновано для вирішення даного питання звернутись до правоохоронних органів.
     Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
     Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
     Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
     Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
     Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта.
     Тобто, тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк, в свою чергу,зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність.
     Під час розгляду справи судом не було встановлено та доведено, що позивач вчиняла розпорядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняла будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з їїрахунків.
     Положенням ст.1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
     Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
     Отже, положення Цивільного Кодексу передбачає прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта.
     У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.
     У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.
     Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
     Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.
     Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.
     Так, згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
     Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: «Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8).»
     Згідно п.9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
     Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.
     Аналіз вищенаведених норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.
     Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.
     Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку.
     Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
     У рішеннях Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (ЄДРСРУ № 71807586), 01.02.2018 року у справі № 758/7327/14-ц (ЄДРСРУ № 72044195) та від 12.02.2018 року у справі № 592/2386/16-ц (ЄДРСРУ № 72199299) досліджувалися питання щодо стягнення з банківської установи на користь споживача (позивача) безпідставно списаних коштів з карткового рахунку.
     У вказаних рішеннях Верховний суд вказував на те, що задовольняючи позов споживача,суд має враховувати положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, та діяти на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені.
     Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15: «…не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника».
     Крім того, згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам статей 76, 81 ЦПК України.
     Таким чином, враховуючи те, що банком не доведено відсутності його вини у списанні 02.04.2017 року коштів з карткових рахунків позивача ОСОБА_1 , яка не порушувала умови договору про обслуговування карткового рахунку, негайно повідомила обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунків та звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність у справі підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно списаних з карткових рахунків позивача 65 160 грн. 97 коп. грошових коштів та 22 709 грн. 05 коп. пені за період з 02 квітня 2017 року по 30 травня 2018 року.
   Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи були предметом оцінки суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.    
     Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
     Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги АТ «Альфа-Банк» - без задоволення.  
     В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
     Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.
 
     Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року- залишити без змін.
 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
     Суддя-доповідач:    
 
     Судді: