ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4287/20 Справа № 185/10602/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого - судді Демченко Е.Л.
                суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Вказували, що 12 серпня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором, проте відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором. 
Посилаючись на вказані обставини, банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 39 025 грн. 10 коп. та судові витрати в розмірі 1 762 грн.
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 серпня 2010 року: заборгованість за тілом кредиту - 7 785 грн.89 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог про стягнення відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не маючи жодних доказів проти вимог позивача замість посилань на факти, послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі; місцевий суд не врахував, що кредитний договір відповідачем неоспорювався та недійсним не визнавався; відповідач висловила згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком кредитний договір; відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору; встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено, що 12 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с.11), згідно з умовами якого відповідач отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13 листопада 2018 року відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 39 025 грн.10 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 7 785 грн. 89 коп., заборгованість за відсотками - 13 684 грн. 66 коп., заборгованість за нарахованою пенею - 15 220 грн. 02 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 834 грн. 53 коп.
       Відмовляючи в стягненні відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
       Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
       Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.         Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.
       Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.         Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.
       Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
       З матеріалів справи, а саме з анкети-заяви, заповненої ОСОБА_1 12 серпня 2010 року (а.с.9 зворот), вбачається, що у вказаній заяві відсутні будь-які дані стосовно визначення розміру процентів та розміру кредитного ліміту.
       За таких обставин, підстав для стягнення процентів у розмірі, визначеному банком, колегія суддів не вбачає, позивач не довів заявлених вимог в цій частині.
       За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів . 
       Колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційної скарги на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, оскільки надані банком Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту, так як в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження того, що саме з цими Умовами та Тарифами банку позичальник буда ознайомлена, підписуючи анкету-заяву від 12 серпня 2010 року, вказана позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. 
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не маючи жодних доказів проти вимог позивача замість посилань на факти, послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України у повній відповідності до норм процесуального права при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Доводи апеляційної скарги про те, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки анкета-заява не містить доказів погодження сторонами розміру процентів за наданий кредит та порядку їх нарахування.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в частині стягнення процентів має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

       Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 01 квітня 2020 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.