Справа № 354/443/19 
Провадження № 22-ц/4808/463/20 
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В. 
Суддя-доповідач Матківський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого          Матківського Р.Й.
суддів                   Василишин Л.В., Горейко М.Д.
секретаря                   Турів О.М.
з участю        представника апелянта ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 січня 2020 року, постановлене суддею Польською М.В.,
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом до  ОСОБА_4 та після зменшення позовних вимог просив стягнути з відповідача 173 121, 20 гривень завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП та 50 000 гривень моральної шкоди.
Позовна заява обґрунтована тим, що 23 жовтня 2017 року в с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з НОМЕР_2 , який належить відповідачу – ОСОБА_4 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_2 . На водія ОСОБА_5 , який скоїв ДТП, було складено адмінпротокол та постановою Рожнятівського районного суду від 24 листопада 2017 року його визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю позивача було спричинено пошкодження. Позивач звертався до власника автомобіля - відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди і відповідач погодився відшкодувати позивачу повну вартість ремонту пошкодженого автомобіля, про що 24 жовтня 2017 року надав письмову розписку. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до договору, укладеного між відповідачем і страховою компанією. Страхова компанія виплатила на ім`я ОСОБА_6 страхове відшкодування в рамках власного ліміту відповідальності в сумі 99 490 гривень.
Однак виплаченого страхового відшкодування виявилося недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої майну позивача.
01 березня 2018 року позивач уклав цивільно-правовий договір про надання послуг з майстром по кузовному ремонту автомобілів ОСОБА_7 , згідно якого вартість робіт склала 75 810 гривень. Виконавцем згідно договору було проведено обстеження автомобіля і визначено перелік запасних частин, які були пошкоджені після ДТП і потребують заміни, що відображено в дефектному акті від 01 березня 2018 року. Даним актом також визначено, що позивач зобов`язаний самостійно надати виконавцю перелічені в акті запасні частини та комплектуючі деталі і доставити їх в майстерню. 07 березня 2019 року позивач оплатив виконавцю вартість робіт в сумі 75 810 гривень. Вартість запасних частин та деталей, використаних для ремонту пошкодженого автомобіля, відповідно до висновку експертного дослідження від 19 квітня 2019 року склала 470 076,82 гривень.
У заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач зазначив, що за відсутності матеріалів страхової справи, він сформував позовні вимоги на підставі цивільно-правового договору про надання послуг №001 від 01 березня 2018 року, укладеного з майстром по кузовному ремонту автомобілів ОСОБА_7 , та висновку експертного дослідження від 19 квітня 2019 року. Поряд з тим, сторона позивача повторно звернулася до страхової компанії про надання матеріалів страхової справи. ПАТ НАСК «Оранта» надала копію дослідження №АТ1100АЕ-15.11/5 №11338 від 15 листопада 2017 року, виконане ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» на замовлення страхової компанії, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Хонда Аккорд, д.н.з  НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 272 611,20 гривень. Тому, з врахуванням вказаного дослідження і виплаченого страховою компанією страхового відшкодування в сумі 99 490 гривень, розмір позовних вимог в частині відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, завданих власникові автомобіля Хонда Аккорд, складає 173 121,20 гривень (272611, 20 – 99 490 гривень). 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 січня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 173 121,20 гривень та моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, як водій пошкодженого транспортного засобу на час ДТП, та як теперішній власник даного автомобіля, має право захисту в судовому порядку та пред`явлення позовних вимог до відповідача. Позивач, будучи водієм даного автомобіля, та в подальшому власником, пред`явив вимогу до відповідача щодо стягнення коштів у сумі 173 121,20 гривень, яка визначена як різниця між визначеною матеріальною шкодою за висновком дослідження від 15 листопада 2017 року – 272 611,20 гривень та отриманим страховим відшкодуванням – 99 490 гривень. Позивач був водієм транспортного засобу, який пошкоджений внаслідок ДТП з вини водія відповідача, ОСОБА_2 зазнав душевних стражданнях від самої події ДТП, а також довший час витратив на досудове врегулювання конфлікту з відповідачем, який надавши розписку та взявши зобов`язання, в подальшому так її і не дотримався. Водночас, суд вважав, що розмір моральної шкоди на суму 50000 гривень позивачем не достатньо обґрунтовано, а тому, виходячи із засад розумності та справедливості, прийшов до переконання про відшкодування моральної шкоди на суму 2000 гривень.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
На дане рішення від 13 січня 2020 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Не погоджується з висновком суду, що є належним відповідачем у даній справі, суд не звернув уваги, що обов`язковою умовою для стягнення з нього шкоди, завданої внаслідок ДТП, є виконання водієм ОСОБА_5 на момент ДТП своїх трудових обов`язків згідно з трудовим договором. ОСОБА_5 не заперечує, що на момент ДТП керував транспортним засобом під час відпустки та у власних цілях.
Крім цього, при розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому ст. 35, 36 ЦПК України, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї із сторін. У даній справі позивачем є тільки ОСОБА_2 , який тільки керував автомобілем марки Honda Accord, д.н.з НОМЕР_4 на підставі посвідчення водія та реєстраційного документа на автомобіль, а власниками пошкодженого автомобіля на момент ДТП були ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , що підтверджується реєстраційним документом на автомобіль. Суд був зобов`язаний залучити до участі у справі власників пошкодженого автомобіля. Більше того, з наявних у справі доказів вбачається, що ОСОБА_6 на момент подачі позову повністю відшкодувала спричинені їй за наслідком ДТП матеріальні збитки за рахунок отримання страхового відшкодування розміром 99 490 гривень та продажу автомобіля за його залишковою вартістю, розмір якої згідно договору купівлі-продажу від 14 лютого 2018 року складає 246 970 гривень. Фактично на момент подачі позову та розгляду справи судом був відсутнім предмет спору. Також суд, зазначивши у рішенні про те, що відповідач не позбавлений права регресу до ОСОБА_5 , не залучив його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
При вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню у зв`язку з пошкодженням автомобіля ОСОБА_6 , суд першої інстанції не визначив дійсну вартість транспортного засобу після ДТП та не встановив, чи погодився власник пошкодженого автомобіля на визнання його фізично знищеним, одержуючи розмір страхового відшкодування. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що в силу вимог Постанови ВССУ від 01 березня 2013 року суд при вирішенні питання про доцільність відновлення або повного знищення транспортного засобу повинен враховувати вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості. Згідно з дослідженням №АТ 1100 АЕ-15.11/5 №11338 вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Accord д.н.з НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 136 121, 44 гривень і саме вказана сума складає розмір спричинених за наслідком ДТП ОСОБА_6 матеріальних збитків. Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що в даному випадку не відбулося повного знищення пошкодженого транспортного засобу, оскільки він залишився предметом цивільного обороту, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 лютого 2018 року, а його ремонт був економічно обґрунтованим, оскільки вартість ремонту є нижчою за ринкову вартість пошкодженого автомобіля. 
Суд не з`ясував думку позивача з приводу визнання чи невизнання пошкодженого автомобіля фізично знищеним та його наміри щодо ремонту автомобіля, а також не спростовані його доводи з приводу отримання позивачем невиправданого надприбутку в результаті реалізації пошкодженого автомобіля після одержання страхового відшкодування. Шляхом додавання суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 99 490 гривень до суми договору купівлі-продажу від 14 лютого 2018 року – 246 970 гривень та суми розміру присудженого відшкодування за рішенням суду – 173 121, 20 гривень, разом сума становить 519 581, 20 гривень, тобто сума, яка майже вдвічі перевищує ринкову вартість пошкодженого автомобіля. 
Фактично суд першої інстанції, прийшовши до переконання про необхідність відшкодування позивачу ринкової вартості пошкодженого автомобіля, за відсутності висновку експерта про його залишкову вартість, був зобов`язаний вирішити питання про повернення йому позивачем пошкодженого транспортного засобу. 
Щодо моральної шкоди, то оскільки не був учасником ДТП та не є її винуватцем, моральна шкода позивачу як учаснику ДТП, відшкодовується винною в ДТП особою. 
Також зазначив, що в ухваленні судового рішення брала участь суддя, якій було заявлено відвід та яка підлягала відводу. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Зазначив, що на момент ДТП знаходився у відпустці та не виконував обов`язків згідно трудового договору. На прохання знайомого погодився перевезти паливні дрова до курорту «Буковель». Відповідач ОСОБА_4 жодних вказівок з приводу поїздки йому не надавав та не виписував жодних супровідних документів. Транспортний засіб марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 перебуває у його фактичному користуванні та не використовується ОСОБА_4 у підприємницькій діяльності. Після ДТП порядок та умови проведення ремонту автомобіля марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_4 обговорював з власницею автомобіля ОСОБА_9 , яка отримавши страхове відшкодування та грошову компенсацію, жодних матеріальних претензій до нього не мала, здійснила ремонт пошкодженого автомобіля і його продала. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом 
23 жовтня 2017 року в с.Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області мало місце ДТП, в якому водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з. НОМЕР_2 (який належить відповідачу – ОСОБА_4 ), допустив зіткнення з автомобілем марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується копією протоколу від 23.10.2017 року (а.с.4). 
Водія ОСОБА_5 , який скоїв ДТП, та щодо нього складено адмінпротокол, постановою Рожнятівського районного суду від 24 листопада 2017 року у справі №350/1761/17 визнано винним у скоєнні ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.5). Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.
Факт трудових відносин між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджено трудовим договором, зареєстрованим у МЦЗ 26 березня 2014 року (а.с.50-51).
Згідно копії розписки від 24 жовтня 2017 року, складеної в присутності двох свідків (а.с.7), відповідач ОСОБА_4 зобов`язався відшкодувати витрати на ремонт автомобіля марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 , який був пошкоджений 23 жовтня 2017 року в результаті ДТП з автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 .
Розмір матеріального збитку власнику ТЗ марки  «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 , який був пошкоджений 23 жовтня 2017 року в результаті ДТП, було визначено 15 листопада 2017 року ТОВ «Гарант – АСІСТАНС» на замовлення НАСК «Оранта», зокрема, виходячи з дійсної вартості транспортного засобу на суму 272 611,20 гривень, оскільки вартість відновлювального ремонту складала вищу суму – 341 028,16 гривень, а тому такий збиток дорівнює ринковій вартості самого автомобіля.
Зважаючи на розмір ліміту відповідальності відповідача ОСОБА_4 по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності - 100 000 гривень (а.с.6, 46-47), страховою компанією було проведено розрахунок страхового відшкодування власнику транспортного засобу ОСОБА_6 на суму 99 490 гривень (від суми 272 611, 20 гривень, за мінусом франшизи). 
04 січня 2018 року ОСОБА_6 , як власник на той час транспортного засобу, отримала від ПАТ НАСК «Оранта» 99 490 гривень страхового відшкодування (а.с.8).
14 лютого 2018 року власник транспортного засобу ОСОБА_6 відчужила за домовленою сторонами вартістю даний автомобіль марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 позивачу ОСОБА_2 , який на час ДТП був водієм даного транспортного засобу (а.с.45, 100-107).
01 березня 2018 року між позивачем ОСОБА_2 як замовником послуг по ремонту автомобіля, та ОСОБА_7 як виконавцем, було укладено цивільно-правовий договір (а.с.9-17), вартість робіт по якому на час укладення складає 75 810 гривень. Після завершення ремонту, замовником оплачено виконавцю дані послуги 07 березня 2019 року з отриманням автомобіля.
Позиція суду апеляційної інстанції
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, позивача та його представника, який проти вимог апеляційної скарги заперечив, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.
Судом установлено, що внаслідок ДТП 23 жовтня 2017 року в с.Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, в якому водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з. НОМЕР_2 (належить відповідачу – ОСОБА_4 ), допустив зіткнення з автомобілем марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 .
Цивільно-правова відповідальність відповідача  ОСОБА_4  застрахована відповідно до договору, укладеного між відповідачем та страховою компанією, та проведено розрахунок страхового відшкодування власнику транспортного засобу на час ДТП ОСОБА_6 на суму 99 490 гривень, що становило суму страхового відшкодування.
Відповідно до автотоварознавчого дослідження №АТ1100АЕ-15.11/5 № 11388 від 15 листопада 2017 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Honda Accord (CL), д.н.з. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 272 611, 20 гривень (а.с.68-72).
Оскільки різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) заподіювачем шкоди у добровільному порядку не відшкодована, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом.
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону ).
Згідно зі статтею 6 Закону  страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом  ст.9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Такий висновок зробив Верховний Суд у справі №754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року, чим підтвердив правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.
Таким чином, позивач ОСОБА_2 через недостатність суми для повного відшкодування шкоди ДТП внаслідок страхового відшкодування, правомірно звернувся в рамках деліктного зобов`язання до відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди, якому кореспондує обов`язок боржника ОСОБА_4 її відшкодувати.
Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно вважав, що позивач має права на отримання відшкодування, оскільки на даний час є власником транспортного засобу, якому внаслідок ДТП завдано механічних пошкоджень.
Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах;
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами,  хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Такий висновок зробив Верховний Суд у справі №200/21325/15-ц від 07 листопада 2018 року
Оскільки матеріалами справи підтверджено, та про це зазначив апелянт у скарзі, на момент ДТП ОСОБА_2 управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.
Враховуючи, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача завдано шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування цієї шкоди за рахунок відповідача.
Доводи апелянта щодо неправильного визначення розміру матеріальної шкоди спростовуються наступним.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. 
Наведене підтверджено правовими позиціями Верховного Суду у справах, №337/5881/14-ц від 14 березня 2018 року, № 758/10036/14-ц від 23 жовтня 2019 року, №754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року.
Згідно розрахунку страхового відшкодування, виконаного ТОВ «Гарант- АСІСТАНС» вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 складає 341 028, 16 гривень, яка перевищує ринкову вартість автомобіля, що становить 272 611, 20 гривень (а.с.55).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, який належить позивачу, перевищує його вартість до ДТП, тому з відповідача підлягає стягненню шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу на момент  ДТП. Згідно висновку спеціаліста №АТ1100АЕ-15.11/5 № 11388 від 15 листопада 2017 року матеріальний збиток автомобіля Honda Accord ( НОМЕР_5 ), д.н.з. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 272 611, 20 гривень (а.с.68-72).
Таким чином, визначення розміру завданого матеріального збитку, виходячи із суми ринкової вартості автомобіля на момент ДТП, є таким, що відповідає закону. Відтак є неспроможними доводи апеляційної скарги, що судом неправильно визначено розмір матеріального збитку, завданого позивачу.
Доводи апеляційної скарги щодо отримання позивачем невиправданого надприбутку в результаті реалізації пошкодженого автомобіля після одержання страхового відшкодування, у зв`язку з чим сума стягнутого страхового відшкодування перевищує розмір збитків, є необґрунтованими.
Судом встановлено, що страхове відшкодування у розмірі 99 490 гривень отримала ОСОБА_6 як страхове відшкодування, що не є дійсним розміром завданого матеріального збитку.
Колегія суддів вважає, що скільки застрахований транспортний засіб не визнано фізично знищеним, його відчуження не має правового значення, адже з урахуванням норм матеріального права сума матеріального збитку, завданого позивачеві, визначається з урахуванням ринкової вартості транспортного засобу на момент ДТП.
Наведене підтверджується позицією Верховного Суду у справі № 756/15485/14-ц від 30 жовтня 2019 року.
Крім того, згідно розписки на а.с.7 ОСОБА_4 зобов`язався відшкодувати витрати на ремонт автомобіля HONDA ACCORD НОМЕР_3 , який був пошкоджений 23 жовтня 2017 року під час ДТП.
Щодо неправильного обґрунтування моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.
Виходячи із наведених норм права, моральна шкода, завдана внаслідок ДТП з вини особи, що на відповідній правовій підставі керувала автомобілем, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки. Такий висновок зробив Верховний суд у справі №534/872/16 від 05 вересня 2018 року, яким підтвердив правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.
Судом першої інстанції під час розгляду справи з`ясовано, що користування автомобілем водієм ОСОБА_10 на час ДТП було правомірним, під час відпустки, але без супровідних документів, та матеріалами справи підтверджується, що жодного звернення до відповідних органів про незаконне заволодіння водієм ОСОБА_10 автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з. НОМЕР_2 відповідач не подавав.
Cудом встановлено, що ОСОБА_5 , який працевлаштований у ПП ОСОБА_11 , на час вчинення ДТП перебував у основній відпустці за 2016 рік строком на 12 календарних днів з 16 жовтня 2017 року по 27 жовтня 2017 року, що підтверджено наказом № 11-К про надання відпустки та табелем виходу на роботу за жовтень 2017 року (а.с. 96-97). 
Статтею 1187 ЦК України передбачено випадки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підстав, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу не може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. 
Таким чином, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 606/435/16-ц від 08 квітня 2020 року.
Згідно витребуваних судом адміністративних матеріалів не підтверджено наявність на час вчинення ДТП у ОСОБА_5 реєстраційного документа на транспортний засіб та крім цього, згідно копії розписки від 24 жовтня 2017 року саме відповідач ОСОБА_4 зобов`язався відшкодувати витрати на ремонт автомобіля марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 , який був пошкоджений 23 жовтня 2017 року в результаті ДТП з автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 .
Таким чином, аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини та висновки суду першої інстанції, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.
       Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому законне рішення суду першої інстанції не може бути скасовано у апеляційному порядку.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст судового рішення складено 18 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                       Р.Й. Матківський
Судді:                                                                           Л.В. Василишин
М.Д. Горейко