Єдиний унікальний  номер 759/23506/19                                               Головуючий в суді I інстанції Новик В.П.
Апеляційне провадженя № 33/824/987/2020                                                              Суддя-доповідач Гриненко О.І.
                            
                                                                              КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 	

   П О С Т А Н О В А
  І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
05 березня 2020 року суддя Київського апеляційного суду Гриненко О.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
                                         В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави.
Згідно із постановою суду,  ОСОБА_1 15 грудня 2019 о 01 годині 55 хвилин керував автомобілем «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 по бул. Вернадського, 36 в м. Києві. Зважаючи на те, що у працівників патрульної поліції були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння згідно із ознаками такого стану, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Однак ОСОБА_1  від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року, в якій посилаючись на незаконність постанови судді просить її змінити та звільнити його від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю правопорушення.
 Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, належним чином не мотивувавши своє рішення. Зазначає, що 01 год. 55 хв. 15 грудня 2019 року автомобілем з ознаками сп`яніння не керував, оскільки відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського з 01 год. 14 хв. його автомобіль був припаркований і не рухався. Окрім того, апелянт зазначає, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, так як працівниками поліції йому було запропоновано медичний заклад, який знаходився близько 27 кілометрів від місця, де поліцейські зупинили його автомобіль, при цьому йому не було роз`яснено його прав та наслідків відмови від проходження такого огляду. Вказує, що в стані наркотичного сп`яніння не перебував, а ознаки сп`яніння зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення є симптомами його хвороби. Звертає увагу суду, на те, що пояснення свідків викладені не власноруч, а на спеціально підготовлених бланках, які є ідентичними. Зазначає, що всупереч вимогам закону в матеріалах справи відсутнє направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я. Також, на переконання апелянта, судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду, згідно якого наркологічних протипоказань до керування автотранспортом виявлено не було. Вважає, що вчинене ним адміністративне правопорушення не представляє великої суспільної небезпеки, а відтак провадженні у справі підлягає закриттю за малозначністю правопорушення.
Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 який просив задовольнити його апеляційну скаргу,  вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суддею місцевого суду належним чином були досліджені наявні в матеріалах справи докази, зокрема, дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №257452 від 15 грудня 2019 року  ( а.с. 1), поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 2), та на відеозапису з нагрудної камери поліцейського № АА 00127, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Висновок суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, знайшов своє підтвердження і в ході апеляційного перегляду справи.
Апеляційним судом було переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського № АА 0000127, який був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. На вказаному відеозаписі зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в присутності двох свідків. Будь-яких порушень з боку працівників поліції зазначений відеозапис не містить.                          
Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на те, що о 01 год. 55 хв. 15 грудня 2019 року він не міг керувати автомобілем з ознаками сп`яніння, оскільки, працівниками поліції його автомобіль було зупинено о 01 год. 14 хв. з огляду на наступне. Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, а також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського,після зупинки автомобіля о 01 год. 14 хв. 15 грудня 2019 року працівниками поліції, у ході спілкування з ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, від проходження запропонованого поліцейськими огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`яОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, після чого на нього був складений протокол за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за відмову від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння, а не за порушення п.2.9а) Правил дорожнього руху України, тобто керування транспортним засобом у стані сп`яніння.
Посилання апелянта на не роз`яснення працівниками поліції його процесуальних прав, не заслуговують на увагу, так як спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серіїДПР18 № 2574522 від 15 грудня 2019 року (а.с.1) відповідно до якого ОСОБА_1 були роз`яснені  його права, передбачені ст.268 КУпАП, про що він засвідчив своїм підписом у протоколі (а.с.1). 
Відсутність в матеріалах справи письмового направлення на огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 до медичного закладу охорони здоров`я жодним чином не спростовує його вини у невиконанні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а крім того необхідності складання такого направлення не було, так як ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння.                              Що стосується сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду ОСОБА_1 від 16 грудня 2019 року відповідно до якого наркологічних протипоказань щодо керування транспортом не виявлено, проведеного лікарем - наркологом медичного центру «ТОВ МЕДОК+» за зверненням самого ОСОБА_1 , то слід зазначити, що він не може бути підставою для визнання його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а крім того, вказаний огляд ОСОБА_1 на стан наркологічного сп`яніння був проведений не у спосіб, передбачений ст.266 КУпАП, а відтак відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП вважається недійсним.         
Таким чином, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи. 
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначено в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП, та з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини.  
 Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.    
Викладеня пояснень свідків на зазделегідь виготовлених бланках не може бути підставою для визнання вказаних пояснень неналежними чи недопустимими доказами, так як законодавчо питання форми пояснення свідків взагалі не врегульовано, а крім того, фактичні дані, що містяться в поясненнях свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об`єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема з даними протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 та фактичними даними зафіксованими на відеозапису з нагрудної камери поліцейського.
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова Святошинського районного суду м.Києва від 16 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування чи зміни не вбачаю. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити  без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м.Києва від 16 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП -  без змін. 

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
 
Суддя                                                                            О.І.Гриненко