ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 квітня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №577/579/19 
Номер провадження 22-ц/816/938/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 

сторони:
позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2019 року в складі судді Буток Т.А., ухвалене в м. Конотоп,

                                                          В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 вересня 2010 року між банком та відповідачкою шляхом підписання анкети-заяви укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання перед відповідачкою виконав, надавши кредит у встановленому договором розмірі.
У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань станом на 20 січня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 22824 грн 93 коп., з яких: 1566,61 грн - тіло кредиту, 11537,64 грн - нараховані відсотки за користування кредитом; 8157,59 грн - нарахована пеня, штрафи: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1063,09 грн - штраф (процентна складова).
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2010 року станом на 20 січня 2019 року в розмірі 1566 грн 61 коп., а також 131 грн 85 коп. судового збору, а загалом 1698 грн 46 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Вказує, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Банк вказує, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Позивач вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідачки проти позовних вимог. Відмовивши у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією.
Рішення суду в частині стягнення боргу по тілу кредиту та про відмову у стягненні пені та штрафу позивачем не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України у зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не направлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 * 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 12).
Як зазначено у заяві-анкеті, відповідачка погодилась з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, а ОСОБА_1 зобов`язується виконувати вимоги вказаних Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи, підпису ОСОБА_1 не містить.
За інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24 березня 2020 року за № 16.0.0.1-09 клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 27 вересня 2010 року отримала картки за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 зі строком дії останньої до останнього дня червня 2018 року.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20 січня 2019 року становить 22824,93 грн, з яких: 1566,61 грн - тіло кредиту, 11537,64 грн - нараховані відсотки за користування кредитом; 8157,59 - нарахована пеня, штрафи: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1063,09 грн - штраф (процентна складова).
Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі, передбаченій законодавством, щодо істотних умов такого договору, а саме, не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції щодо відмови позивачу у стягненні відсотків не узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів у сумі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (а.с. 13).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з положеннями ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Виходячи з вимог частини першої ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.
Факт використання відповідачкою кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку, в якій відображено використання і часткове повернення кредитних коштів позичальницею.
Як зазначалось вище, відповідачка, підписавши 27 вересня 2010 року анкету-заяву, приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також погодилась на запропоновані банком умови використання кредитних коштів.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.
Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки боргу за кредитом та суми нарахованих відсотків є обґрунтованими.
Проте, позивачем не доведено наявність підстав для нарахування відсотків за користування кредитом за зміненою процентною ставкою.
Так, із Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»» та заяви клієнта від 27 вересня 2010 року, підписаних ОСОБА_1 , вбачається, що базова процентна ставка по договору становить 2,5 % на місяць (30 % на рік) з розрахунку 360 днів у році і нараховується за кожний день прострочення кредиту. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти (а.с. 13).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 вересня 2010 року, наданим банком на підтвердження своїх позовних вимог вбачається, що з 01 вересня 2014 року процентна ставка по договору була збільшена (а.с. 5-11).
Однак, позивачем не надано доказів про належне повідомлення та погодження з відповідачем збільшеної процентної ставки.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суд, вважає безпідставним нарахування відсотків за користування кредитом за збільшеною відсотковою ставкою і при розрахунку заборгованості по відсотках застосуванню підлягає обумовлена сторонами при укладенні договору базова процентна ставка - 30 %.
Крім того, враховуючи, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, остання картка з виданих відповідачці на строк до червня 2018 року, а тому позивач безпідставно включив до розрахунку заборгованості період з 01 липня 2018 року по 20 січня 2019 року.
Виходячи з викладеного, заборгованість за відсотками підлягає стягнення по 30 червня 2018 року.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі 3844 грн 14 коп. за період з 27 вересня 2010 року по 30 червня 2018 року згідно додатково наданого розрахунку позивачем.
За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в зазначеній вище частині, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає частковому задоволенню.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому враховуючи ту обставину, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено на 23,71 % і пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати у сумі 455 грн 47 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції.
Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК), у зв`язку з цим стягує з відповідачки на користь позивача частково понесені ним судові витрати у сумі 960 грн 12 коп.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2010 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за процентами за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2010 року за період з 27 вересня 2010 року по 30 червня 2018 року в сумі 3844 грн 14 коп.
Змінити рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2019 року в частині розподілу судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати у сумі 455 грн 47 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 960 грн 12 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -                                                                                              В.І. Криворотенко

Судді:                                                                                                           О.Ю. Кононенко

                                                                                                                      С.С. Ткачук