Постанова
Іменем України
03 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 641/6920/15-к
провадження № 51-2064км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                      ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015220540000359, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стінка Бучацького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 січня 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 січня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 09 лютого 2015 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а  з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили – з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання прийнято обчислювати з 09 лютого 2015 року.
Харківський апеляційний суд своєю ухвалою від 31 січня 2019 року вказаний вирок змінив. Виключив з вироку посилання на  факт настання смерті ОСОБА_8 внаслідок ін`єкції речовини «Ардуан» і постановив вважати, що смерть потерпілого настала від гострої серцево-легеневої недостатності, викликаної внаслідок отруєння невстановленою речовиною. Також апеляційний суд виключив із вироку посилання як на належні речові докази на шприц та голку, долучені до матеріалів кримінального провадження постановою слідчого від 24 червня 2015 року. Пом`якшив призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років. Зарахував останньому весь строк попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 09 лютого 2015 року по 31 січня 2019 року включно.
У решті вирок районного суду залишив без змін.
За вироком місцевого суду зі змінами, внесеними апеляційним судом,  ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 09 лютого 2015 року близько 22:29, перебуваючи біля гаража ОСОБА_8 , розташованого за будинком  АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин зі ОСОБА_8 шприцем зробив йому внутрішньо-м`язову ін`єкцію в ділянку правого стегна та ввів у його організм невстановлену речовину. Після чого ОСОБА_8 встиг зателефонувати своєму братові ОСОБА_9 та  повідомити, що ОСОБА_7 ввів йому якусь речовину, та в подальшому втратив свідомість, упав на землю і, не приходячи до тями, помер на місці події, а    ОСОБА_7 , переконавшись, що потерпілий помер, залишився неподалік від  місця вчинення злочину та став спостерігати, поки не був виявлений братом потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_8 стала гостра серцево-легенева недостатність, викликана отруєнням невстановленою речовиною.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у  зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й  невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що апеляційний суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не врахував усіх обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого та безпідставно пом`якшив останньому покарання у виді позбавлення волі до 8 років, що, на думку прокурора, є явно несправедливим через м`якість. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно навів нові обставини для пом`якшення покарання засудженому, а саме вчинення злочину особою похилого віку.  Також указує на те, що ухвала апеляційного суду всупереч вимогам ст. 419 КПК України є немотивованою, оскільки апеляційний суд не звернув належної уваги на доводи сторони обвинувачення про невідповідність призначеного місцевим судом покарання засудженому. 
У запереченні на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, а касаційну скаргу прокурора — без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою та  просила її задовольнити. 
Захисник заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора. 
Мотиви Суду
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і  не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7  та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Доводи прокурора про невідповідність оскаржуваної ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України та невідповідність призначеного покарання  ОСОБА_7 через м`якість є безпідставними.
За ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами учасників судового провадження, змінив вирок районного суду та, крім іншого, пом`якшив призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі до 8 років.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що місцевий суд, призначаючи  ОСОБА_7  покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у  виді позбавлення волі на строк 10 років, залишив поза увагою вимоги, зазначені у статтях 50, 65 КК України. 
У свою чергу апеляційний суд належним чином дослідив і оцінив тяжкість вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, а також усебічно дослідив дані про особу винного (раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивні характеристики, на спеціальних обліках у нарколога та психіатра не перебуває, працював хірургом), обставини, які пом`якшують його покарання (є особою похилого віку, відшкодував шкоду потерпілій), та відсутність таких, що його обтяжує, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення  ОСОБА_7 покарання близько до мінімального, а саме в розмірі 8 років позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів відповідно до вимог статей 50, 65 КК України.
При цьому під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції зазначений суд звернув увагу на те, що ОСОБА_7 є особою похилого віку (1957 року народження), а тому правильно визнав цю обставину такою, що пом`якшує  засудженому покарання, у зв`язку з чим доводи прокурора про те, що апеляційний суд безпідставно навів нові обставини для пом`якшення покарання засудженому, є необґрунтованими. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх обставин кримінального провадження в сукупності розмір визначеного апеляційним судом  ОСОБА_7  покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого через м`якість не вбачає. 
Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу прокурора на вказаний вирок, належним чином перевірив усі наведені в ній доводи та обґрунтовано залишив її без задоволення, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З урахуванням того, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно й істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів не встановила, тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 січня 2019 року щодо  ОСОБА_7  залишити без зміни, акасаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_10                                    ОСОБА_3