УХВАЛА

09 червня 2020 року 
Київ
справа №280/1216/19
адміністративне провадження №К/9901/10057/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,
суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податку ДПС  
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року 
у справі № 280/1216/19
за позовом Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" 
до Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві, 
Офісу великих платників податків ДФС 
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення бюджетного відшкодування,- 
                                              
в с т а н о в и в :
Зазначена касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. 
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства, та встановлений строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Залишаючи касаційну скаргу без руху Суд звернув увагу податкового органу на необхідність навести підстави, на яких подається касаційна скарга зазначивши конкретну норму, яку застосував суд апеляційної інстанції без врахування висновку щодо застосування цієї норми права у  подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, з посиланням на конкретну постанову Верховного Суду, у якій такий висновок викладено та навівши доводи, в яких підтверджується, що суд апеляційної інстанції застосував норми права зазначені податковим органом без врахування висновку щодо застосування цієї норми права, викладеного у постанові Верховного Суду, саме у подібних правовідносинах. 
01 червня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги до якої додано, яке платіжне доручення, яке підтверджує сплату судового збору у справі №280/1216/19.
В клопотанні про усунення недоліків касаційної скарги податковий орган як на підставу касаційного оскарження судового рішення зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував пункт 200.23 статті 200 Податкового кодексу України без урахування висновку, щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року К/9901/3167/18 та від 14 травня 2019 року К/9901/26911/18. При цьому скаржником зазначено, що якщо ці постанови на думку Суду не є належними постановами, то є необхідність відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. 
Визначаючи підставу касаційного оскарження судового рішення податковий орган фактично не погодився з застосуванням судом апеляційної інстанції положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, яка встановлює обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в статті 200 Податкового кодексу України.
Суд вже звертав увагу скаржника на тому, що норма щодо нарахування пені не була предметом правозастосування в постановах Верховного Суду, на які податковий орган посилався у касаційній скарзі (та в подальшому в клопотанні про усунення недоліків касаційної скарги), що зумовлює безпідставність посилання на ці рішення в частині спору щодо стягнення пені нарахованої на суму заборгованості з податку на додану вартість. 
Щодо прохання податкового органу відкрити провадження на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку якщо постанови на які зіслався скаржник є неналежними, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Посилання на пункт 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачає необхідність зазначити конкретну норму права, щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Заявлене скаржником клопотання не містить посилання на норму щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Припущення Суду, що такою нормою є пункт 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (оскільки податковий орган раніше посилався на положення цього пункту) спростовується наявністю правових позицій щодо питання застосування цієї норми права у висновках Верховного Суду, зокрема у постанові від 22 травня 2020 року у справі №826/8733/16.
Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов до висновку, що станом податковим органом не виконано вимог ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху в частині зазначення підстав на яких подається касаційна скарга.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Станом на 09 червня 2020 року скаржник не усунув зазначені в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2020 року недоліки касаційної скарги, тому вона вважається неподаною і підлягає поверненню.
Керуючись ч.2 ст. 332, пунктом 1 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в:
Касаційну скаргу Офісу великих платників податку ДПС  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року  у справі № 280/1216/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" до Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС  про визнання бездіяльності протиправною та стягнення бюджетного відшкодування - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Р.Ф. Ханова

Судді                                                                                                    І.А. Гончарова

                                                                                                        І.Я.Олендер