ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
Київ
справа №822/541/17
адміністративне провадження №К/9901/40720/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області
на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого       2017 року (суддя Лабань Г.В.)
та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року (судді: Курко О.П. (головуючий), Совгира Д.І., Білоус О.В.) 
у справі № 822/541/17
за позовом Приватного підприємства «ВЕКТОР-М»
до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2017 року Приватне підприємство «ВЕКТОР-М» (далі - ПП «ВЕКТОР-М») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - ДПІ, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2016 року № 0006211201/1061.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що контролюючий орган протиправно застосував до ПП «ВЕКТОР-М» штрафні санкції за порушення термінів реєстрації податкових накладних, оскільки на час вчинення позивачем правопорушення порядку застосування штрафних санкцій, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує та реалізує державну податкову і митну політику, не існувало. 
Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, задовольнив адміністративний позов.
Судові рішення мотивовано тим, що відсутність порядку застосування штрафних санкцій, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, виключає можливість накладення на позивача штрафу за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, складених до 1 січня 2016 року та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Не погодившись із судовими рішеннями, ДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ПП «ВЕКТОР-М». 
На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що суди, встановивши порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за жовтень та листопад 2015 року, не звернули належної уваги на те, що відповідальність за вказане порушення була передбачена чинною на час виникнення спірних правовідносин та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення нормою Податкового кодексу України. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 14 серпня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.
Позивач не скористався своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
19 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ПП «ВЕКТОР-М» щодо порушення граничного терміну реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами якої складено акт від 29 вересня 2016 року № 2760/12-01/31792293.
У ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 201.10 статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, що полягає в порушенні граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: 
- податкова накладна від 16.11.2015 № 8 на суму ПДВ 236 079,40 грн зареєстрована 03.12.2015 (кількість днів затримки реєстрації - 2 дні);
- податкова накладна від 21.10.2015 № 17 на суму ПДВ 160 096,40 грн зареєстрована 09.11.2015 (кількість днів затримки реєстрації - 4 дні); 
- податкова накладна від 09.10.2015 № 6 на суму ПДВ 83 422,26 грн зареєстрована 26.10.2015 (кількість днів затримки реєстрації - 2 дні); 
- податкова накладна від 12.10.2015 № 8 на суму ПДВ - 1866,67 грн зареєстрована 28.10.2015 (кількість днів затримки реєстрації - 1 день); 
- податкова накладна від 09.10.2015 № 14 на суму ПДВ - 8045,36 грн зареєстрована 30.10.2015 (кількість днів затримки реєстрації - 6 днів).
10 жовтня 2016 року на підставі вказаного акта перевірки ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № 0006211201/1061, згідно з яким до позивача застосовано штраф у розмірі 10% за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів у сумі               48 951,02 грн.  
За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 10 жовтня 2016 року № 0006211201/1061 скарги ПП «ВЕКТОР-М» залишені без задоволення рішеннями Головного управління ДФС у Хмельницькій області від           28 листопада 2016 року № 14179/10/22-01-10-03-14 та Державної фіскальної служби України від 25 січня 2017 року № 1494/99-99-11-03-01-25.
За положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.
Згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених  статтею 201  цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей  192  та  201  цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;       40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.
Відповідно до пункту 120-1.3 статті 120-1 Податкового кодексу України порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, колегія суддів зазначає, що на час виникнення у позивача відповідного обов`язку щодо реєстрації податкових накладних норми пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, якими встановлена відповідальність за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, були чинними, тому, враховуючи наявність факту порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних (що було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та не заперечувалося самим позивачем), контролюючий орган правомірно застосував штрафні санкції відповідно до положень пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.
При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій, що відсутність порядку застосування штрафних санкцій, затвердженого на виконання пункту 120-1.3 статті 120-1 Податкового кодексу України, унеможливлює застосування до позивача штрафних санкцій.
Так, у період порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних пунктом 120-1.3 статті 120-1 Податкового кодексу України встановлювалося, що порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Однак Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII зазначений пункт статті 120-1 Податкового кодексу України виключено.
Суд зазначає, що прийняття чи неприйняття порядку застосування штрафних санкцій (штрафу), передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України, за порушення 15-денного терміну реєстрації податкових накладних, не може впливати на дію вказаної норми Податкового кодексу України або скасовувати її дію. Відсутність порядку застосування штрафних санкцій не звільняє позивача від відповідальності, передбаченої Податковим кодексом України за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних та не свідчить про відсутність у контролюючого органу повноважень щодо застосування штрафних санкцій за вказане порушення.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII не було ані введено нових видів відповідальності за порушення податкового законодавства, ані збільшено розмір відповідальності за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних. 
Фактично, цим Законом було змінено лише процедуру застосування штрафних санкцій, що не може вважатися погіршенням становища платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 826/13930/16, від 08 травня 2018 року у справі № 805/808/17-а, від 11 червня 2019 року у справі № 813/3675/16.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2016 року № 0006211201/1061 прийнято ДПІ правомірно.
Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), яка кореспондується з положеннями статті 242 КАС України (в редакції, що діє з                 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають, тому підлягають скасуванню.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно з частиною першою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Керуючись статтями 242, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області задовольнити.
Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «ВЕКТОР-М» до Державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                        Р.Ф. Ханова