ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/3292/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року (головуючий суддя Хилько Л.І.)
у справі за позовом ОСОБА_1 (позивач) до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в особі Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до адміністративного суду з позовом до відповідача Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в особі Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування в розрахунку компенсаційних виплат за невикористанні відпустки та відпускних грошового забезпечення, отриманого за період військової служби; 
- зобов`язати відповідача провести перерахунок компенсаційних виплат за невикористанні дні відпустки та відпускних за 162 дні, враховуючи грошове забезпечення, отримане за період служби в ЗСУ та виплатити 91 254,42 грн.
Позов обґрунтовано тим, що в період з 03.03.2015 по 04.11.2019 працював державним виконавцем Фортечного відділу ДВС Головного ТУЮ у Кіровоградській області. Під час праці державним виконавцем 10.06.2015 року був мобілізований до лав ЗСУ відповідно до Указу Президента "Про часткову мобілізацію" №15/2015 від 14.01.2015. Наказом від 01.11.2019 р. №770/к був звільнений з посади державного виконавця Фортечного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області 04.11.2019р. При звільненні з посади державного виконавця відповідачем була виплачена компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки для розрахунку якої було враховувано тільки середній заробіток за період роботи у ВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області. Вважає, що відповідачем неправильно здійснений розрахунок відпускних та компенсаційних виплат позивача. Посилається на Порядок обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Вказує, що згідно довідки про доходи від 19.11.2019 за період з 01.01.2019 по 04.11.2019 року – загальна сума його доходу складає 66 380,85грн. Згідно довідки військової частини про заробітну плату (грошове забезпечення) від 27.08.2019 за період з вересня 2018 по 23 серпня 2019 року – загальна сума грошового забезпечення склала 165 593,46грн. Тому середня заробітна плата, відповідно до якої мають розраховуватися компенсаційні виплати за невикористані відпустки повинна розраховуватися із сумарної виплати доходу в юстиції та в військовій частині. Виходячи з цього вважає, що при звільненні слід було виплатити компенсацію за невикористані відпустки за 108 днів. Одноденний середній заробіток повивача складає 706,35грн. (706,35грн. х 108 днів = 76 285,80грн.), однак позивачу нараховано лише 17 223,44грн. Позивачу також була надана відпустка з 30.08.2019 по 08.09.2019 тривалістю 10 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка тривалістю 14 календарних днів як учаснику бойових дій – з 09.09.2019 по 22.09.2019. Також позивачу була надана щорічна основна відпустка за період з 03.03.2015 року по 02.03.2016 року тривалістю 30 календарних днів. Загалом позивачеві нараховані відпустки тривалістю 54 дні, але відпуски були нараховані з порушенням Порядку (а саме, відпустки нараховані за 54 дні, але без врахування грошового забезпечення по військовій частині). Тобто позивачу слід було нарахувати 38 142,9грн., але фактично було нараховано 5950,84грн. Всього кількість днів, за які проводився розрахунок відпускних та компенсаційних виплат за невикористані відпуски складає 162дні, тому відповідач повинен був нарахувати компенсацію у загальній сумі 114 428,70грн., однак фактично було нараховано всього 23 174,28грн. Тому відповідач повинен доплатити компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 91 254,42грн. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що при розрахунку відпускних та компенсації за невикористану відпустку відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. А саме, під час увільнення від роботи у зв`язку з призивом на військову службу із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку, позивачу здійснювалися виплати середньої заробітної плати. Під час проходження військової служби по контракту позивачем було використано щорічну основну відпустку за 2019 рік в кількості 31 доби. За період з 30.08.2019 року по 22.09.2019 року, 23.09.2019 по 23.10.2019, 23.10.2019 по 01.11.2019 позивачу надавалася основна та додаткова відпустка з виплатою відпускних. Позивачу також виплачена компенсація за 20 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 03.03.2016 по 02.03.2017 року, 30 календарних днів невикористаної основної відпустки за період з 03.03.2017 по 02.03.2018 року, 30 календарних днів невикористаної основної відпустки за період з 03.03.2018 по 02.03.2019 року, 14 календарних днів невикористаної основної відпустки за період з 03.03.2019 по 23.08.2019 року, 02  календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за 2016 рік, 03  календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за 2017 рік, 04  календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за 2018 рік та 05  календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за 2019 рік. Оскільки сума середньої заробітної плати позивача становить 165,61грн., то компенсація за невикористані 104 дні відпустки становить 17 223,44 грн. (165,61грн. х 104 дні = 17 223,44 грн.).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що при розрахунку відпускних відповідач повинен враховуватись середній заробіток з урахуванням виплат, отриманих позивачем в період мобілізації. Зазначає, що суд першої інстанції помилково не врахував ту обставину, що відповідно до абз. 4 п. 3 Порядку №100 – при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, або компенсації за невикористані відпустки до фактичного заробітку включаються виплати а час, протягом якого працівник зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо). Тому при нарахуванні відпускних має враховуватися середній заробіток не тільки по виплатах ДВС, а і по виплатах за період мобілізації та за період служби в Збройних Силах України по контракту, укладеному в особливий період.  Однак при розрахунку виплати компенсації за невикористані відпустки відповідач врахував тільки середній заробіток позивача за період роботи в ДВС та не врахував виплати, що були здійснені позивачу в період служби в Збройних Силах України за контрактом. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що Головним територіальним управлінням юстиції у Кіровоградській області проведено розрахунок відпускних і компенсації за невикористану відпустку відповідно до Порядку №100 від 08.02.1995 та зокрема, з урахуванням абзацу 4 пункту 3 Порядку №100. При цьому зазначає, що жодним нормативним актом не передбачено включення роботодавцем виплат, які проводились працівнику по контракту під час служби в Збройних Силах України.    
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу №228/к від 02.03.2015р. "Про призначення ОСОБА_1 " позивача призначено на посаду державного виконавця відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції. (а.с. 60). 
У 2015 році позивач призваний на військову службу, в зв`язку з чим його було увільнено від роботи з 10.06.2015 зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на особливий період, але не більше одного року, про що видано відповідний наказ №422/к від 09.06.2015 р. "Про увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з призовом на військову службу". (а.с. 61-63).
В зв`язку з підписанням 07.07.2016 р. Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, 01.08.2016 р. відповідачем виданий наказ №1618/к "Про внесення змін до наказу від 09.06.2015 №422/к "Про увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з призовом на військову службу", згідно до якого "пункт 1 наказу викласти у такій редакції "Увільнити ОСОБА_1 , державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції, від роботи з 10 червня 2015 року у зв`язку з призовом на військову службу зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації" (а.с. 15-16, 64).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 21.08.2019 року за № 53-рс позивача звільнено з військової служби у запас.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2019 року за №183 позивача з 23.08.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 17). 
Згідно наказу Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області № 615/к від 23.08.2019 р. позивача допущено до виконання своїх посадових обов`язків з 24 серпня 2019 року у зв`язку із звільнення з військової служби у запас. Даним наказом позивача було переведено на посаду державного виконавця Фортечного відділу ДВС міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 18).
За період з 30.08.2019 р. по 22.09.2019 р., 23.09.2019 р. по 23.10.2019 р., 23.10.2019 р. по 01.11.2019 р. відповідачем надавалась позивачу частина щорічної основної та додаткова оплачувана відпустка (а.с.19-21).
Наказом № 770/к від 01.11.2019 р. позивача звільнено з посади державного виконавця Фортечного відділу ДВС м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 04.11.2019 р. за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України "Про державну службу" з припиненням державної служби, виплачена компенсація за:
- 20 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.03.2016 по 02.03.2017, 
- 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.03.2017 по 02.03.2018; 
- 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.03.2018 по 02.03.2019; 
- 14 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.03.2019 по 23.08.2019, 
- 02 календарних дні додаткової відпустки за вислугу років за 2016 рік, 
- 03 календарних дні додаткової відпустки за вислугу років за 2017 рік, 
- 04 календарних дні додаткової відпустки за вислугу років за 2018 рік, 
- 05 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за 2019 рік (а.с. 65)
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про відпустки", норми КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. 
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. 
Отже, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).
Предмет даного спору стосується правильності розрахунку роботодавцем (відповідачем) середньої заробітної плати позивача для визначення компенсаційних виплат за невикористані відпустки та відпускних грошового забезпечення, отриманого позивачем в період військової служби.
Так, позивач посилається на те, що відповідачем та, зокрема, судом першої інстанції, не враховано, що в силу абзацу 4 п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. 
Водночас, позивач посилається на лист Міністерства соціальної політики України від 22.06.2015 року № 802/13/84-15, яким роз`яснено порядок розрахунку відпускних демобілізованого працівника, який приступив до роботи.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що дійсно Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі – Порядок №100).
При цьому, пунктом 2 Постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100  установлено,  що  чинність цієї  постанови поширюється на підприємства, установи  і організації усіх форм власності. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх 
випадках її збереження надаються Міністерством  соціальної політики, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або  громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.
Зокрема, в листі Міністерства соціальної політики України від 22.06.2015 року № 802/13/84-15 щодо врахування періоду мобілізації і середнього заробітку при розрахунку відпускних зазначено, що «Департамент  заробітної плати  та умов праці розглянув лист щодо обчислення середньої  заробітної плати  для оплати часу відпусток мобілізованого працівника, який знову приступив до роботи, та повідомляє:
Обчислення середньої  заробітної плати  для нарахування виплат за час відпусток провадиться згідно з Порядком обчислення середньої  заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок).
Виплати, які враховуються при обчисленні середньої  заробітної плати  для оплати часу відпусток, встановлені пунктом  3  Порядку. 
До таких виплат відносяться: 
-          основна  заробітна плата  (тарифна ставка, оклад) доплати і надбавки, 
-          премії, які мають постійний характер, 
-          винагорода за вислугу років та підсумками роботи за рік, 
-          індексація та 
-          виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток, в т.ч. час, коли працівники проходять військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до пункту  7  Порядку нарахування виплат за час відпусток провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки».
Отже, вказаний лист надає роз`яснення, що стосуються саме періоду мобілізації, і не торкається періоду, служби за контрактом.
Таким чином, саме виплати, за призовом під час мобілізації мають бути враховані при обчисленні середньої  заробітної плати  для оплати часу відпусток.
Згідно матеріалів справи позивач увільнений від роботи відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 10.06.2015 року (а.с. 61).
Отже, виконання державного обов`язку у зв`язку з призивом позивача на військову службу у відповідності до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" почалося з 10.06.2015 року.
При цьому, 07.07.2016 року позивачем укладено контракт про проходження військової служби (а.с. 15- 16). 
Натомість, укладення контракту про проходження військової служби є вільним волевиявленням громадянина України (його бажанням), а не конституційним обов`язком громадянина України.
Таким чином, з 07.07.2016 року (з моменту укладення контракту) позивач вже не виконував державний обов`язок, а за своїм бажанням продовжив військову службу (при цьому, при продовженні військової служби за контрактом за позивачем збереглися пільги, передбачені нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").  
Матеріали справи не містять будь-яких даних щодо здійснення виплат позивачу іншою особою (ніж відповідачем) в період з 10.06.2015 року по 06.07.2016 рік, при цьому, позивач таких вимог і не ставить. Вимоги позивача торкаються компенсаційних виплат за невикористані дні відпустки та відпускних за 162 дні з врахуванням грошового забезпечення, що було отримане позивачем в період служби в Збройних Силах України.
Так, позивач зазначає, що згідно довідки про доходи від 19.11.2019 за період з 01.01.2019 по 04.11.2019 року – загальна сума його доходу складає 66 380,85грн. Згідно довідки військової частини про заробітну плату (грошове забезпечення) від 27.08.2019 за період з вересня 2018 по 23 серпня 2019 року – загальна сума грошового забезпечення склала 165 593,46грн.
Натомість, зазначені виплати були здійснені не в період мобілізації позивача (з 10.06.2015 року по 07.07.2016 року, коли позивач виконував конституційний обов`язок), а в період, коли позивач продовжив військову службу за контрактом (тобто продовжив  здійснення військової служби за власним вільним волевиявленням/бажанням).
Отже такі виплати не можуть зараховуватися до середньої заробітної плати в силу  абзацу 4 п. 3 Порядку №100. 
Таким чином, відповідач, при обрахуванні середнього заробітку позивача не припустився порушень абзацу 4 п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. 
Пунктом 2 Порядку №100 визначено період, за яким обчислюється середня заробітна плата, а саме: 
- обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня   заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого   числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу – військовослужбовці, внаслідок чого, на них розповсюджуються пільги, передбачені Законами "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей", КЗпП України та іншими нормативно-правовими актами.
Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Держава забезпечує соціальну та професійну адаптацію військовослужбовців, які звільняються з військової служби. 
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне (продовольче, речове), грошове забезпечення (компенсацією за піднайом житлового приміщення), охорону здоров`я та безоплатне лікування. 
За всіма громадянами, які призвані під час мобілізації на військову службу, гарантовано зберігається місце роботи, посада, середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. 
Одночасно зазначені особи отримують грошове забезпечення як військовослужбовці.
Відповідно ч.1 ст. 10-1 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. 
Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. 
Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частина 1 статті 24 Закону України "Про відпустки" визначає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Згідно ч.2 ст.21 Закону України "Про відпустки", порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Матеріалами справи підтверджується, що після звільнення позивача з військової служби в запас (з 23 серпня 2019 року) його було допущено до виконання посадових обов`язків в Головному територіальному управлінні юстиції у Кіровоградській області з 24.08.2019 року (а.с 17, 18).
В силу Наказу від 23.08.2019 року за №183 (серед іншого зазначено):  вислуга років позивача у Збройних Силах України станом на 23.08.2019 року становить 5 років 1 місяць; щорічна основна відпустка за 2019 рік використана у кількості 31 доби з урахування 1 святкового дня з 06.05.2019 по 05.06.2019; проведено відрахування із грошового забезпечення за 13 діб використаної щорічної основної відпустки за 2019 рік; грошова допомога для оздоровлення за 2019 рік отримана (а.с. 17). 
Після допущення позивача до виконання посадових обов`язків в Головному територіальному управлінні юстиції у Кіровоградській області з 24.08.2019 року позивачу за його заявами були надані відпустки на підставі ст. 10, 1-2 Закону України «Про відпустки», ст. 57 Закону України «Про державну службу» (а.с. 19-21). 
Зокрема, за період з 30.08.2019 р. по 22.09.2019 р., 23.09.2019 р. по 23.10.2019 р., 23.10.2019 р. по 01.11.2019 р. позивачу надавалась основна та додаткова відпустки з виплатою відповідних відпускних. 
04 листопада 2019 року ОСОБА_1 (позивача) звільнено з посади державного виконавця (на підставі його заяви) за взаємною домовленістю, відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби (Наказ №770/к від 01.11.2019).
Водночас згідно Наказу №770/к від 01.11.2019 визначено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за:
- 20 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.03.2016 по 02.03.2017, 
- 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.03.2017 по 02.03.2018; 
- 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.03.2018 по 02.03.2019; 
- 14 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.03.2019 по 23.08.2019, 
- 02 календарних дні додаткової відпустки за вислугу років за 2016 рік, 
- 03 календарних дні додаткової відпустки за вислугу років за 2017 рік, 
- 04 календарних дні додаткової відпустки за вислугу років за 2018 рік, 
- 05 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за 2019 рік,
- відрахувати із заробітної плати   ОСОБА_1 кошти за 04 невідпрацьованих днів щорічної основної відпусти у зв`язку із звільненням працівника до закінчення робочого року в рахунок якого він одержав відпустку (а.с. 22, 65). 
Оскільки, відповідач, при обрахуванні середнього заробітку позивача не припустився порушень норм законодавства України, зокрема, абзацу 4 п. 3 Порядку №100 від 08.02.1995 р., колегія судів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Права, свободи та інтереси позивача не порушені.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Строки касаційного оскарження, з урахуванням п. 3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» КАС України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, продовжуються на строк дії карантину.
Повний текст постанови виготовлено 27.04.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова