П  О  С  Т  А  Н  О  В  А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 травня 2019 року	                                                       м. Київ	
 
Суддя Київського апеляційного суду Балацька Г.О. за участі:
 
           особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне                                                         
           правопорушення,                                                                 - ОСОБА_1 ,
           захисника особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне          
           правопорушення,                                                                 - адвоката Незвіського Д.Я.,
           особи, за заявою якої складено протокол про адміністративне 
           правопорушення,                                                                 - ОСОБА_2 ,
           представників особи, за заявою якої складено протокол про адміністративне
           правопорушення,                                                                 - Каращенко Ю.В. ,
                                                                                                             Куцерубової Т.М. ,  
 
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу        ОСОБА_1 на постанову Солом?янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
 
                                                           В С Т А Н О В И Л А:
 
            Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 (триста сорок) гривень.
 
  Постановою суду ОСОБА_1 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, визнано винним у тому, що він 12 березня 2018 року, о 16 год. 50 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство в сім?ї психологічного та фізичного характеру, яке виражалося в погрозах, образах та переслідуванні ОСОБА_2 , тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 20 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду міста Києва з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Солом?янського районного судку м. Києва від 11 червня 2018 року скасувати та закрити провадження щодо нього за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 вказує, що протокол щодо нього був складений на підставі заяви його дружини - ОСОБА_2 , яка надала працівникам поліції неправдиві свідчення, оскільки 12 та 13 березня 2018 року між ним та ОСОБА_2 здійснювалась СМС-переписка стосовно їх спільної доньки ОСОБА_5 , отже в ці дні ОСОБА_2 претензій чи зауважень до нього щодо протиправних дій не заявляла. Оскільки ж 20 березня 2018 року він- ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної адміністрації з заявою, в якій повідомив про перешкоджання у спілкуванні з дитиною з боку ОСОБА_2 та ненадання номерів рахунків для перерахунку коштів на утримання дитини, то це і стало, на його думку, приводом для звернення потерплої до Солом`янського УП ГУНП у місті Києві з заявою про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства в сім?ї.
Крім того, посилається на те, що суд безпідставно зазначив про його ухиляння від явки до суду з метою перешкоджання судовому розгляду, оскільки з 05 червня по 12 червня 2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом: гіпертонічний криз першого типу. 
ОСОБА_1 звертає увагу і на те, що протокол про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2018 року містить недостовірні дані і не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки складався за його фактичної відсутності, показання ж свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважає необґрунтованими.
Підсумовуючи апелянт вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 245 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об?єктивного дослідження всіх обставин справи, не взяв до уваги надані ним докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи та спростовують його вину.
 
У запереченнях на апеляційну скаргу представники ОСОБА_2 - адвокати Куцерубова Т.М. та Каращенко Ю.В. вважають апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною та необґрунтованою, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року такою, що ухвалена відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням всіх фактичних обставин справи та в межах наданих суду повноважень, а тому просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалену щодо нього постанову - без змін. 
 
            Матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 з поданою ним апеляційною скаргою були скеровані для розгляду до Апеляційного суду міста Києва 19 липня 2018 року та, відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Ковальській В.В.
 
            Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
 
Приписами ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" регламентовано, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно- територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
 
Згідно опублікованого в газеті "Голос України" № 185 (6940) повідомлення, Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.
 
На виконання вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" провадження, які оскаржені в апеляційному порядку та не були розглянуті, зареєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями цього суду.
 
На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом?янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року стосовно нього передано на розгляд судді Балацькій Г.О.
 
            Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та в його інтересах захисника Незвіського Д.Я., які підтримали доводи апеляційної скарги щодо скасування постанови Солом?янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року та прийняття нової постанови про закриття провадження в справі стосовно ОСОБА_1 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1         ст. 173-2 КУпАП, пояснення ОСОБА_2 та в її інтересах адвокатів Каращенко Ю.В. та Куцерубової Т.М., які заперечували проти апеляційних вимог ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, опитавши заявлених сторонами провадження у справі свідків, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення та додатково надані суду апеляційної інстанції дані, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід дійти наступного.
 
            Суд розглядає справу в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, визнаних судом доведеними, за досліджуваними вимогами, викладеними в апеляційній скарзі.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
 
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення  справи.
 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
 
            Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
            
Дані вимоги закону судом першої інстанції недотримані, оскільки постанова суду недостатньо вмотивована, а викладені в ній висновки - не відповідають фактичним обставинам справи.
 
Так, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами   ч. 1 ст. 9 КУпАП.
А саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ (в подальшому Закон), під домашнім насильством визнається діяння (діі або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
 
За вчинення домашнього насильства, що за своїм характером не тягне за собою відповідно до закону кримінальну відповідальність, передбачена відповідальність за        ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 якої в редакції станом на 12 березня 2018 року регламентує відповідальність за вчинення умисного діяння (дія або бездіяльність) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров?ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення. 
 
Тобто, обов?язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - є умисні дії//бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров?ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.
 
Як видно з даних досліджуваного протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 058836 від 18 квітня 2018 року, 12 березня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , о 16.50 год., ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім?ї психологічного та фізичного характеру, яке виразилося в погрозах, образах та переслідуванні дружини ОСОБА_2 за місцем її нового мешкання (а.с. 1 т. 1).    
 
Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення вказані умисні дії ОСОБА_1 , які виразилися у погрозах, обра серії ГП НОМЕР_1 зах та переслідуванні дружини ОСОБА_2 за місцем її нового мешкання.
Під психологічним насильством, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, слід розуміти форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
 
Фізичне насильство, згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону, - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
 
Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення, складено стосовно ОСОБА_1 , не відображені дії останнього, що можуть вказувати на фізичне насильство, а викладені лише дії ОСОБА_1 , що підпадають під ознаки психологічного насильства за умови, якщо б такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
          
За відсутністю викладення ознак фізичного насильства та фактично не викладення наслідків психологічного впливу, що є обов`язковим для визначення домашнього насильства у формі психологічного насильства, суд першої інстанції позбавлений був можливості приймати рішення у справі по суті викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини визнані судом першої інстанції доведеними, з таким же формулюванням, висновки про що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року стосовно ОСОБА_1 підлягає безспірному скасуванню з прийняттям нової постанови. 
 
Перевіривши апеляційні вимоги ОСОБА_1 по суті обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід дійти таких висновків. 
 
 Підставами для прийняття рішення судом першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні домашнього насильства 12 березня 2018 року були наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення, опитані в суді першої інстанції заявниця ОСОБА_2 та її мама - ОСОБА_8 , письмові пояснення ОСОБА_9 , дані протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, та сама заява ОСОБА_2 . 
 
А саме, як пояснила суду першої інстанції ОСОБА_2 , у досліджувані час, день та місці, ОСОБА_1 приїхав за місцем їх з донькою проживання, де він деякий час стояв під дверима, грюкав, лаявся, висловлювався нецензурними словами, вимагав відчинити двері, погрожував фізичною розправою, що також відтворено і у її письмових поясненнях на адресу суду від 08 червня 2018 року (а.с. 82-84 т. 1).
 
Такі ж пояснення дала суду першої інстанції і ОСОБА_8 - мама        ОСОБА_2 , додавши, що ОСОБА_1 погрожував її доньці ОСОБА_2 тим, що не дасть їй спокійно жити, забере дитину, знищить її морально та фізично.
Крім того, як пояснила ОСОБА_8 , ОСОБА_1 пошкодив двері, а вона боялася, що він їх геть виламає.
Вони півроку живуть в стресі, а онука ОСОБА_5 боїться ОСОБА_1 .
 
Водночас, згідно змісту письмових пояснень ОСОБА_2 від 23 березня 2018 року, ОСОБА_1 , у тому числі 12 березня 2018 року, застосував до неї фізичне та психологічне насильство, з числа попередніх 5 разів протягом останнього місяця.
Але при цьому ОСОБА_2 не виокремила, у чому саме полягало це фізичне та психологічне насильство саме 12 березня 2018 року (а.с. 3-4 т. 1).
 
Крім цього, згідно пояснень ОСОБА_8 на адресу місцевого суду від 08 червня 2018 року, візит ОСОБА_1 до їх квартири 12 березня 2018 року не був погоджений з ОСОБА_2 (а.с. 85-86 т. 1).
 
Також, як пояснила ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції, крім іншого у вранішній переписці 12 березня 2018 року, візит ОСОБА_1 у цей день з нею був узгоджений.
Під час дій ОСОБА_1 біля дверей її квартири, що розпочалися приблизно о 16.35 год. 12 березня 2018 року, вона телефонувала ДОП з свого мобільного телефону, який сказав, що прийде пізніше.
Коли ж сусід на ім`я ОСОБА_10 йшов з собакою з прогулянки, приблизно о 17.20 год., він нікого біля дверей її- ОСОБА_2 квартири не бачив, про що вона повідомила телефоном ДОП, який їй сказав, що вже поліцію викликати не треба, але їй необхідно прийти і написати відповідну заяву, що вона і зробила пізніше.
Вона- ОСОБА_2 погрози ОСОБА_1 сприймала як реальні погрози фізичного впливу, що відбувалися у формі гуркотіння, лайки, погрози виламати двері, шарпанні за ручку дверей, постійне натискання на дзвоник дверей.
Вона і дитина - ОСОБА_5 , його боялися.
В результаті дій ОСОБА_1 12 березня 2018 року було пошкоджене вічко вхідних дверей квартири.
Проте, вона- ОСОБА_2 , попри вказаних учинених дій ОСОБА_1 , намагалася йти йому назустріч. 
За узгодженням з ОСОБА_1 , вона- ОСОБА_2 приїжджала з дитиною до нього на зустріч 14 березня 2018 року за місцем проживання мами ОСОБА_1 , але зустріч не відбулася.
Вона- ОСОБА_2 зверталася після 12 березня 2018 року до психолога, якого систематично відвідувала, починаючи з 18-19 березня 2018 року.
 
Разом з цим, на підтвердження пояснень заявниці ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, стороною останньої не надано даних з мобільного телефону щодо її звернення 12 березня 2018 року до ДОП, не заявлено клопотання про опитування сусіда на ім`я ОСОБА_10 , не надано доказів щодо пошкодження вічка вхідних дверей, не заявлено даних щодо звернення ОСОБА_2 до психолога у період з 12 березня 2018 року.
 
Згідно даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 23 березня 2018 року, за обставин застосування ОСОБА_1 12 березня 2018 року насильства в сім`ї під час сварки, фізичного та психологічного тиску, - фізичного насильства чи погрози його застосування не встановлено, не виявлено завдання протиправними діями матеріальної шкоди та не встановлено очевидців події (а.с. 2 т. 1).
 
З пояснень ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції, крім іншого, вбачається, що 12 березня 2018 року, ОСОБА_1 грюкав у двері їх квартири, ображав нецензурною лексикою, кричав, що ОСОБА_11 за все розплатиться.
Вони по черзі з донькою ОСОБА_2 та нянею ОСОБА_9 бігали до дверей і дивилися у вічко, що робить ОСОБА_1 .
Онука ОСОБА_5 плакала, ОСОБА_2 телефонувала ДОП.
На її- ОСОБА_8 дзвінок з мобільного телефону сусіду ОСОБА_10 , що проживає в квартирі АДРЕСА_3 у її будинку, той повідомив, що ОСОБА_1 біля дверей квартири не має.
Особисто вона- ОСОБА_8 до ДОП не телефонувала.
Донці ж ОСОБА_2 . ДОП повідомив, що поліції викликати не треба, бо ОСОБА_1 біля квартири не має, але треба прийти і написати відповідну заяву.   
 
З письмових пояснень ОСОБА_9 на адресу Солом?янського районного суду     м. Києва від 11 червня 2018 року та в поясненнях від 22 січня 2019 року видно, що 12 березня 2018 року вона, перебуваючи у квартирі ОСОБА_2 як няня її дочки ОСОБА_5 , була очевидцем того, як ОСОБА_1 грюкав у двері, лаявся та пошкодив вічко дверей. 
Внаслідок неналежної поведінки ОСОБА_1 , останні місяці ОСОБА_2 живе з донькою ОСОБА_5 в страху та постійному стресі (а.с. 87, 220 т. 1).
 
Як пояснила суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_9 , вона дійсно працювала нянею у ОСОБА_2 .
В 16.20 год. 12 березня 2018 року без попередження прийшов ОСОБА_1 , який протягом 40 хв. постійно дзвонив у двері та смикав за ручку дверей.
Такі дії ОСОБА_1 учиняв до подій 12 березня 2018 року близько 10 разів і вони завжди викликали поліцію.
Під час подій 12 березня 2018 року дзвонили ДОП і сусіду ОСОБА_10 .
Після візиту ОСОБА_1 було пошкоджене вічко вхідних дверей.
Пояснення у неї вперше були відібрані адвокатами ОСОБА_2 11 червня 2018 року саме по подіям 12 березня 2018 року.  
Вона- ОСОБА_9 запам`ятала день - 12 березня 2018 року, так як повинні були йти в кіно, але з приходом ОСОБА_1 плани змінилися.
 
Аналіз наведених вище доказів вказує на їх суперечливість щодо тих обставин, чи мала місце домовленість про зустріч ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_5 12 березня 2018 року .
Самі ж події 12 березня 2018 року, що визнані судом доведеними, підтверджуються крім первісних пояснень зацікавленої особи - ОСОБА_2 від 23 березня 2018 року, первісними поясненнями   ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від 08 та 11 червня 2018 року, відповідно, що надані через значний проміжок часу з дня заявлених подій - 12 березня 2018 року, які самі по собі, без прив`язки до інших дат чи подій, без можливості їх перевірки, можуть бути розцінені, щонайменше, як добросовісна помилка останніх.  
 
Але при цьому не можна не вказати на те, що не дивлячись на пояснення ОСОБА_2 від 23 березня 2018 року про вчинене ОСОБА_1 домашнє насильство 12 березня 2018 року , протокол про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП, був складений лише 18 квітня 2018 року, у той час як матеріали провадження не містять даних, що стали перешкодою для складання протоколу стосовно ОСОБА_12 протягом регламентованих законом 24 годин. 
 
Доводи сторони заявниці ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції про те, що протокол стосовно ОСОБА_1 за вчинення домашнього насильства 12 березня 2018 року не міг бути складений раніше 18 квітня 2018 року, оскільки не було відомо місце проживання ОСОБА_1 - на увагу не заслуговують, бо, за будь-яких обставин, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 не викликала на місце події працівників поліції, які могли пересвідчитися в особі правопорушника, але їй був відомий номер мобільного телефону ОСОБА_1 , який вона могла надати уповноваженій на складання протоколу про адміністративне правопорушення особі для виклику      ОСОБА_1 і відібрання у нього пояснень.
  
Заява ОСОБА_2 від 27 січня 2018 року (а.с. 42-44 т. 1); розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації № 124 від 23 лютого 2018 року (а.с. 51 т. 1 ); пояснення ОСОБА_13 (а.с. 5 т. 1), ОСОБА_14 (а.с. 6 т. 1), ОСОБА_15 (а.с. 7 т. 1), ОСОБА_16 (а.с. 8 т. 1), заява ОСОБА_1 (а.с. 39 т. 1) від 18 квітня 2018 року; рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року про розірвання шлюбу (а.с. 47-49 т. 1); висновок спеціаліста у галузі  судово-медичної експертизи № 811/Ж від 30 травня 2018 року (а.с. 38 т. 1) - не стосуються обставин досліджуваних подій 12 березня 2018 року, а тому ґрунтовно і не були прийняті до уваги судом першої інстанції.  
При цьому, пояснення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відображають лише хід складання протоколу про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2018 року, зокрема відмови ОСОБА_1 від підписання даного протоколу, обставини чого останнім в суді апеляційної інстанції фактично не заперечувалися.
 
На противагу даним, викладеним в наведених вище заявах, поясненнях, протоколах, ОСОБА_1 в заяві на адресу суду першої інстанції від 06 червня 2018 року (а.с. 14-16 т. 1), якій судом першої інстанції взагалі оцінка не дана, в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції послідовно стверджував, що він не вчиняв домашнього насильства та за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення:      АДРЕСА_2 , оскільки фізично 12 березня 2018 року там не перебував, оскільки знаходився в Бізнес-центрі (БЦ) "Парус", про що можуть підтвердити незацікавлені у розгляді справи свідки.
 
Крім того, ОСОБА_1 послався і на смс-переписку, зокрема представлену стороною заявниці ОСОБА_2 , у тому числі від 12-13 березня 2018 року.  
 
Так, згідно досліджуваної переписки з мобільного телефону ОСОБА_2 видно, що в 15.15 годин 12 березня 2018 року ОСОБА_1 у неї запитував чи надійшли кошти та просив переслати фото доньки ОСОБА_5 , а в 10.15 годин 13 березня 2018 року запитував: "Як донька? В скільки вона прокинулася?", на що прослідувала відповідь ОСОБА_2 : " ОСОБА_5 ок, десь в 9.30 год.", фото доньки, та відповідь       ОСОБА_1 , який висловив, зокрема, вдячність за надіслане фото (а.с. 22-23 т. 1), що ніяким чином не може вказати на відвідини ОСОБА_1 12 березня 2018 року ОСОБА_2 з донькою за визначеною адресою та конфлікт між подружжям 12 березня 2018 року.
 
Не вказує на домашнє насильство і роздруківка смс-переписки з мобільного телефону ОСОБА_1 за 11-13 березня 2018 року, у тому числі і наявність психологічного тиску, як це суб`єктивно розцінено адвокатами, що представляють інтереси заявниці ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, - що, між іншим, також свідчить як про відсутність ОСОБА_1 12 березня 2018 року за місцем проживання ОСОБА_2 , так і про те, що навіть станом на 13 та 14 березня 2018 року у      ОСОБА_2 не було неприязні до ОСОБА_1 , якому вона вказувала, що, на жаль, не відбулася його зустріч з донькою 14 березня 2018 року, - що загалом спростовує її надумані твердження в суді апеляційної інстанції про те, що таке спілкування може бути розцінене як нейтральне, оскільки вона боялася за своє життя і життя дитини, - бо така оцінка не відповідає загально прийнятим правилам у суспільстві (а.с. 57-71, 70 т. 1).
   
Не є беззастережними щодо доказу вчинення домашнього насильства і викладені на запит адвоката Куцерубової Т.М. в листі заступника начальника Солом`янського УП ГУНП у місті Києві від 20 травня 2019 року дані про те, що 12 березня 2018 року ОСОБА_2 особисто повідомляла старшого ДОП Марценюка Ю.М. про вчинення стосовно неї та малолітньої ОСОБА_17 домашнього насильства з боку         ОСОБА_1 , якій було запропоновано викликати за місцем мешкання черговий наряд патрульної поліції та роз`яснено право звернутися із відповідною письмовою заявою до Солом`янського УП ГУНП у місті Києві - оскільки: на час надання відповіді 20 травня 2019 року не видно у який спосіб ДОП Марценюк Ю.М. зафіксував звернення до нього      ОСОБА_2 саме 12 березня 2018 року серед чисельних аналогічних звернень заявниці; вказана відповідь ніяким чином не відтворює намір ОСОБА_18 відвідати ОСОБА_2 12 березня 2018 року чи вказівку ОСОБА_18 не викликати поліцію за відсутності ОСОБА_1 , як про те пояснила остання в суді апеляційної інстанції.
 
Водночас слід відмітити, що ОСОБА_2 , на пропозицію ДОП            ОСОБА_18 , що вказана у листі, не викликала поліцію і з заявою про домашнє насильство 12 березня 2018 року, яке відбувалося протягом, щонайменше, 45 хвилин за її поясненнями від 08 червня 2018 року (а.с. 83 т. 1) та в суді апеляційної інстанції, вперше звернулася лише 23 березня 2018 року, дату про що ОСОБА_1 пов`язує з його зверненням 20 березня 2018 року із заявою до Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної адміністрації про перешкоджання у спілкуванні та виконання батьківських обов`язків (а.с. 26-27 т. 1), після того як ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу їм було надано строк до примирення тривалістю 2 місяці з огляду на відсутність посилань сторін, що вжиття заходів щодо їх примирення буде суперечити моральним засадам суспільства (а.с. 25 т. 1).        
 
Останнє також свідчить про відсутність станом на 19 березня 2018 року будь-яких претензій з боку ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .
 
Як пояснив суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_1 ( ОСОБА_19 ) в 14.00 год. 12 березня 2018 року він з братом ОСОБА_1 зустрічалися в кафе БЦ "Парус" в м. Києві, де вони провели разом з півгодини, після чого він-свідок поїхав, а брат ОСОБА_1 піднявся вгору в будівлі центру у своїх справах.
Досліджуваний день - 12 березня 2018 року він-свідок запам`ятав, оскільки напередодні - 11 березня 2018 року він також зустрічався з братом ОСОБА_1 по      АДРЕСА_4 і за потребою домовилися про зустріч назавтра в БЦ.  
 
На обставини зустрічі в БЦ "Парус" з ОСОБА_1 12 березня 2018 року пояснив суду апеляційної інстанції і свідок ОСОБА_21 , який вказав що 11 березня 2018 року він познайомився з ОСОБА_1 на тренінгу за участі 10-12 чоловік, організованому Діловим клубом "Партнер".
Зустріч з ОСОБА_1 у нього була в проміжок часу з 16.00 до 17.00 год. 12 березня 2018 року в кафе БЦ "Парус".
З ОСОБА_1 він- ОСОБА_21 обговорював питання продажу меблів.
Підтримує з ОСОБА_1 відносини і дотепер.
Доводи сторони заявниці ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_21 є засновником клубу Діловий клуб "Партнер", а тому і не повинен був записуватися на тренінг 11 березня 2018 року та платити за участь у ньому - не є переконливими і ніяким чином не вказують на неправдивість свідчень ОСОБА_21 щодо його і ОСОБА_1 участі у вказаному тренінгу, ще і при тому, що участь ОСОБА_21 у тренінгу загалом стороною заявниці не заперечується.
 
На неправдивість пояснень ОСОБА_21 , який, як він стверджує, після зустрічі з ОСОБА_1 , що відбулася 12 березня 2018 року у період часу з 16.00 год. до        17.00 год., поїхав забирати з садочка свою дитину, - не можуть вплинути доводи адвокатів в інтересах заявниці про те, що ОСОБА_21 не наділений був правом забирати свою дитину 12 березня 2018 року чи у будь-який інших день, оскільки, саме батьки встановлюють між собою порядок спілкування з дитиною, участі у її вихованні та інше, не дивлячись на припинення шлюбних відносин подружжя, чи відсутності факту спільного проживання чи господарювання з вересня 2017 року, як встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року (а.с. 51, 52-53 т. 2).
 
Свідок ОСОБА_22 суду апеляційної інстанції пояснив, що за тиждень до 12 березня 2018 року він познайомився з ОСОБА_1 з підстав надання монтажних послуг з декоративного тонування скла в офісі ОСОБА_1. в БЦ "Парус".
Біля 17.40 год. 12 березня 2018 року, за домовленістю з ОСОБА_1 , він з колегами під`їхав до БЦ "Парус", їх забрав ОСОБА_1 до свого офісу, де вони виконували певні роботи протягом 2-х годин.
Після виконання замовлення він-свідок з ОСОБА_1 не спілкувався.
 
З наданою роздруківки смс-повідомлення з телефону ОСОБА_22 , видно його спілкування з ОСОБА_1 , починаючи з 17.33 год. 12 березня 2018 року (а.с. 24 т. 2).  
 
Отже, за поясненнями свідків ОСОБА_1 ( ОСОБА_19 ), ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та наданої роздруківки смс-повідомлень, ОСОБА_1 ( ОСОБА_23 ) у період часу, щонайменше, 14.00 -14.30 год. , 16.00 - 17.00 год., 17.33 - 19.30 год. 12 березня 2018 року перебував в БЦ "Парус" по вул. Мечнікова, б. 2, в м. Києві, а тому не міг знаходитися в 16.50 год. 12 березня 2018 року за адресою проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 .   
 
Підстав для зацікавленості вказаних свідків давати суду апеляційної інстанції пояснення на користь ОСОБА_1 у справі не встановлено.
Не вказали на такі обставини, щоб заслуговували на увагу, і адвокати, що діють в інтересах заявниці ОСОБА_2 .
   
Не можуть бути прийняті як докази у провадженні висновок лікаря від 13 липня 2018 року щодо стану здоров`я ОСОБА_2 , що не пов`язаний з подіями 12 березня 2018 року (а.с. 33 т. 2), чи надана стороною ОСОБА_2 роздруківка телефонних з`єднань з абонентським номером ОСОБА_1 , що закінчується о 14.58 год. 12 березня 2018 року до досліджуваних подій у цей день о 16.50 год. (а.с. 46-48 т. 2), чи схема і розрахунок середнього часу пересування приватного транспортного засобу між об`єктами в м. Києві - БЦ "Парус" та вул. Волгоградська, б. 5, в м. Києві, без прив`язки до трафіку 12 березня 2018 року та інших обставин справи (а.с. 49-50 т. 2), чи відсутності фото ОСОБА_1 на форумі проведення семінару 2-ої київської Школи провідних гри Життєвий Капітал не тільки 11 березня 2018 року, а і 9 березня 2018 року (а.с. 54-88), чи належність ОСОБА_1 до громадських організацій, який, нарівні з іншими, користується всіма правами та обов`яками громадянина України.     
Інші докази сторонами провадження суду не надані.
  
Підводячи підсумки, дослідивши всі докази у провадженні, слід дійти висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на присутність ОСОБА_1 о 16.50 год. 12 березня 2018 року біля квартири АДРЕСА_2 , а отже і учинення ним дій, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2018 року, а тому після скасування постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року стосовно        ОСОБА_1 необхідно прийняти нову постанову про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого     ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
 
Приймаючи вказане рішення, необхідно звернути увагу і на порушення судом першої інстанції положень ст. 268 КУпАП, оскільки судових розгляд проведений за відсутності ОСОБА_1 , участь якого на виконання вказаного процесуального закону - є обов`язковою.
 
Крім того, слід звернути увагу і на те, що стягнення, яке накладене на      ОСОБА_1 , визначено всупереч приписам ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у грошовій одиниці, без вказівки кратності розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
 
За викладеним, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
 
                                     П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
            Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2018 року, якою   ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 (триста сорок) гривень - скасувати.
 
Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 058836 від 18 квітня 2018 року, складеного стосовно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського апеляційного суду                                                            Г.О.Балацька