УХВАЛА

20 травня 2020 року 
Київ
справа №465/6163/16-а
адміністративне провадження №К/9901/12064/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від  31 березня 2020 року 
у справі № 465/6163/16-а
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова в особі Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Львові 
про визнання протиправною відмову у перерахунку пенсії, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії,
УСТАНОВИВ:
В листопаді 2016 року позивач звернувся до Франківського районного суду міста Львова з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова в особі Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у   м. Львові, у якому просив: визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», постанови Кабінету Міністрів від 30 вересня 2015 року №763 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505», постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 2016 року №488 «Про внесення зміни до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013», довідок військової прокуратури Західного регіону України від 18 лютого 2016 року №18/2-34 вих-16 та №18/2-35вих-16;  
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії в розмірі 12176,79 грн згідно Постанови №763 та довідки прокуратури Західного регіону України від 18 лютого 2016 року №18/2 вих-16 по 01 вересня 2016 року в розмірі 13026,74 грн (з розрахунку 90% від суми місячного заробітку); 
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії згідно довідки військової прокуратури Західного регіону від 18 лютого 2016 року №18/2-35 вих-16 з 01 жовтня 2016 року в розмірі 13026,74 грн (з розрахунку 90% від суми місячного заробітку) без обмеження суми пенсійної виплати та без зазначення кінцевої дати.
Постановою Франківського районного суду міста Львова від 06 липня 2017 року позов задоволено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02 травня 2018 року, апеляційну скаргу Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова задоволено. Постанову Франківського районного суду міста Львова від                       06 липня 2017 року у справі №465/6163/16-а скасовано, у задоволенні позову відмовлено.                               
10 січня 2020 року позивач подав заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, в якій просить переглянути вищезазначену постанову суду апеляційної інстанції та скасувати її; винести нову постанову, якою залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Заява мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року по справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначення пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року у справі №465/6163/16-а відмовлено.
30квітня 2020 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 333 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому ч. 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Положеннями п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, позивач у якості виключної обставини зазначив те, що Конституційним Судом України встановлено неконституційність ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", як основа перерахунку його пенсії.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 встановлено неконституційність норми закону, застосованого судом при вирішенні справи.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У відповідності до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 не може змінювати правове регулювання правовідносин в даній справі, оскільки такі виникли до прийняття зазначеного рішення.
Отже, ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року                      № 7-р(II)/2019 не може слугувати підставою для перегляду постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року за виключними обставинами.
Колегія суддів зазначає, що зміна правового регулювання правовідносин щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 є підставою для звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із новою заявою про перерахунок пенсії.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому ч. 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Положенням п. 2 ч. 2 зазначеної статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від                   21 грудня 2017 року.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 26 березня 2020 року у справах №415/2084/16-а, №686/25462/16-а та  від 30 березня 2020 року у справах №263/5514/16-а, №569/5531/16-а.
Враховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті  касаційного провадження.
Керуючись п. 5 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 333 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від             31 березня 2020 року у справі № 465/6163/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі                  м. Львова в особі Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у  м. Львові про визнання протиправною відмову у перерахунку пенсії, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.В. Желєзний

Судді                                                                                                       Я.О. Берназюк     

                                                                                                                                  Н.В. Коваленко