П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 511/2302/19	
Головуючий в 1 інстанції: Іванова О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року, (суддя Іванова О.В., м. Роздільна Одеської області, повний текст рішення складений 23 грудня 2019 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови №00990 від 18 листопада 2019 року про адміністративне правопорушення за ст. 82 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В:

17 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови №00990 від 18 листопада 2019 року, якою він визнаний винний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 82 КУпАП.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 18.11.2019 року №000990, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 82 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито.
Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Державна екологічна інспекція в Одеській області подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ..
В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не було враховано, що в процесі здійснення заходу було виявлено ряд правопорушень у сфері поводження із відходами, що зафіксовано актом перевірки та наданими матеріалами фото фіксації, беручи до уваги вимогу Закону України «Про відходи» та диспозицію ст. 82 КУпАП, держінспектором з охорони навколишнього природного середовища правомірно винесено постанову №000990, тому підстави для визнання її незаконною відсутні.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є директором ТОВ «Степове».
Службовими особами Державної екологічної інспекції в Одеській області з 13 листопада 2019 року по 23 листопада 2019 року проводилася перевірка господарської діяльності ТОВ «Степове» на предмет додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Додатково службовими особами Державної екологічної інспекції в Одеській області у відношенні директора ТОВ «Степове» ОСОБА_1 були складені протоколи, якими зафіксовані порушення природоохоронного законодавства.
18.11.2019 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області було винесено постанову про накладання на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу №000990 за ст. 82 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що посадова особа відповідача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при винесенні постанови порушила вказані норми КУпАП, так як не з`ясувала усіх обставин справи, а тому спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню, справу про адміністративне правопорушення - закриттю.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з тексту постанови №000990 ОСОБА_1 , як директор ТОВ «Степове», вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена пунктом «є», «ж», «и» частини першої ст. 17 Закону України «Про відходи», тим що не забезпечив роздільне збирання на підприємстві відходів, не визначив на виробничих ділянках місця та ємкості з надписами для цільового роздільного збирання відходів; не забезпечив передачу відходів на їх утилізацію, переробку.
Керуючись ст. 82 та статтями 242-1, 283, 284 КУпАП, а також пунктами «а», «и» ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відходи», державний інспектор постановив визнати гр. ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 82 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
На виконання умов чинного законодавства директор ТОВ «Степове» надав документи:
- Звіт щодо інвентаризації відходів ТОВ «Степове», затверджений Директором ТОВ «Степове» Гладуном О.В. від 04.10.2019 р. та погоджені технічні паспорти відходів, надані для ТОВ «Степове» відповідно до вимог Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів» зареєстрована та затверджена декларація про відходи;
- договори з виконавцями послуг з вивезення відходів.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З постанови №000990 вбачається, що ОСОБА_1 , як директор ТОВ «Степове» вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена пунктом «є», «ж», «и» частини першої ст. 17 Закону України «Про відходи», тим що не забезпечив роздільне збирання на ТОВ «Степове» відходів, не визначив на виробничих ділянках місця та ємкості з надписами для цільового роздільного збирання відходів; не забезпечив передачу відходів на їх утилізацію, переробку.
Посадові особи ДЕІ в Одеській області посилаються на ст. 82 КУпАП пункти «а», «и» ч. 1 ст. 42 та п. «є», «ж», «и» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відходи».
Стаття 82 КУпАП передбачає відповідальність за порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення та тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. «є», «ж», «и» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відходи», суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані:
- здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації;
- не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки;
- здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів;
Згідно ст. 42 Закону України «Про відходи», особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність за:
а) порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків;
б) самовільне розміщення чи видалення відходів;
в) порушення порядку ввезення в Україну, вивезення і транзиту через її територію відходів як вторинної сировини;
г) невиконання розпоряджень і приписів органів, що здійснюють державний контроль та нагляд за операціями поводження з відходами та за місцями їх видалення;
д) приховування, перекручення або відмову від надання повної та достовірної інформації за запитами посадових осіб і громадян та їх об`єднань стосовно безпеки творення відходів та поводження з ними, в тому числі про їх аварійні скиди та відповідні наслідки;
ж) порушення правил ведення первинного обліку та здійснення контролю за ітераціями поводження з відходами;
з) порушення строків подання і порядку звітності щодо утворення, використання, знешкодження та видалення відходів;
и) невиконання вимог щодо поводження з відходами (під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення та :схоронення), що призвело до негативних екологічних, санітарно-епідемічних наслідків або завдало матеріальної чи моральної шкоди;
і) здійснення операцій у сфері поводження з відходами без відповідного дозволу на проведення таких операцій, а також за порушення встановленого порядку подання декларації про відходи або за неподання такої декларації;
ї) порушення встановлених правил і режиму експлуатації установок і виробництв з оброблення та утилізації відходів, а також полігонів для зберігання чи захоронення промислових, побутових та інших відходів.
й) виробництво продукції з відходів чи з їх використанням без відповідної нормативно-технічної та технологічної документації, погодженої в установленому порядку;
к) недотримання умов ввезення відходів як вторинної сировини на територію України;
л) несвоєчасне внесення платежів за розміщення відходів;
м) порушення вимог безпечного перевезення небезпечних відходів;
н) порушення встановлених квот на ввезення в Україну відходів як вторинної сировини та строків їх перевезення.
Таким чином, з змісту вищевказаної норми закону вбачається, що жодна з перелічених норм не встановлює ані обов`язку, ані відповідальності щодо нездійснення роздільного збирання відходів суб`єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами.
Одночасно, підпункти ст. 17 Закону України «Про відходи» на які посилається посадова особа ДЕІ в Одеській області у оскаржуваній постанові не містять обов`язку роздільного збирання побутових відходів та обов`язку визначення на виробничих ділянках місця та ємкостей з надписами для цільового роздільного збирання відходів суб`єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами.
За відсутності визначених законодавчих вимог про роздільне збирання притягнення до відповідальності за їх невиконання вбачається незаконним через відсутність у діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 35-1 Закону України «Про відходи», власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
Згідно ч. 3 ст. 35-1 Закону України «Про відходи» виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів зобов`язаний укласти договори про надання послуг з перероблення та захоронення побутових відходів із суб`єктами господарювання, що надають такі послуги відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту. Договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами мають містити інформацію про укладені договори між виконавцем послуг з вивезення побутових відходів та суб`єктами господарювання, що надають послуги з перероблення та/або захоронення побутових відходів.
Положеннями ч. 1 ст.32 Закону України «Про відходи» передбачено, що з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини забороняється провадити будь-яку господарську діяльність, пов`язану з утворенням відходів, без одержання від місцевих органів виконавчої влади дозволу на здійснення операцій у сфері поводження відходами відповідно до вимог цього Закону.
Згідно із ч. 2 ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.
На виконання умов чинного законодавства, у ТОВ «Степове» наявні:
- Звіт щодо інвентаризації відходів ТОВ «Степове», затверджений Директором ТОВ «Степове» Гладуном О.В. від 04.10.2019 р. та погоджені технічні паспорти відходів, надані для ТОВ «Степове» відповідно до вимог Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів»; зареєстрована та затверджена декларація про відходи та договори з виконавцями послуг з вивезення відходів.
Відповідачем до відзиву надано фото таблицю з місця огляду скоєння порушень природоохоронного законодавства на території ТОВ «Степове».
Однак, судом першої інстанції правильно враховано, що дана таблиця не містить ні номеру, дата створення - 13 листопада 2019 р., не містить інформації на підставі чого складена дана фото таблиця, не зазначено назву приладу, яким здійснено фотофіксацію події, з неї неможливо ідентифікувати, яке підприємство оглядалося.
Дана фото таблиця, фото та інформація, яка міститься в ній не доводять вини позивача, оскільки позивач заперечує, що на даних світлинах зображені саме територія, основні засоби та приміщення ТОВ «Степове».
Відповідно до Звіту щодо інвентаризації відходів ТОВ «Степове», на сторінці 49-50 містяться відомості щодо місць тимчасового зберігання відходів підприємства, а саме щодо кожної назви та виду відходу відповідно до ДК 005-96, конкретні умови зберігання, що забезпечуються ТОВ «Степове». Даний звіт був розглянутий Департаментом екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та департаментом було погоджено технічні паспорти відходів.
Тобто, на території ТОВ «Степове» утворені відповідні місця для тимчасового зберігання відходів з умовами зберігання, необхідними для кожного виду відходів.
В протоколі №000990 відсутня інформація про будь-які додатки. Дана інформація також відсутня і у постанові про накладення адміністративного стягнення №00990.
У акті перевірки також не міститься інформації, що під час проведення планового заходу здійснювалась фото фіксація.
Оскільки дана фото таблиця не є додатком до протоколу №000990, не є додатком до оскаржуваної постанови, про її існування не згадується в жодному документі, тобто даний доказ одержаний з порушенням порядку, що встановлений законом, вся інформація яка міститься в фото таблиці викликає сумнів щодо її достовірності, не можливо з`ясувати та належним чином підтвердити факти, які в ній містяться, фото таблиця містить факти та інформацію, яка не відноситься до ТОВ «Степове», дану фото таблицю, що надана відповідачем, не можна вважати належними та допустимим доказами у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог и та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач не може посилатися на Акт перевірки № 99/10 та Припис № 98, а також і фото таблицю, оскільки дані докази не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Акт перевірки № 99/10 та Припис №98 датовані 26.11.2019 р.
Протокол про адміністративне правопорушення № 000990 складено 15.11.2019 р. та за результатами його розгляду винесена оскаржувана постанова №000990 від 18.11.2019 р., позивача визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення та відповідачем на нього накладено штраф, тобто притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та встановлено вину.
Тобто, доказом, що покладений в основу оскаржуваного рішення та на підставі якого відповідач дійшов висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 82 КУпАП є Протокол про адміністративне правопорушення №000990.
Також, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення №000990 не дотримано вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме не розкрито суті адміністративного правопорушення.
Тобто, в порушення вимог ст. 256, 283 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення конкретно не зазначено, в чому полягає об`єктивна сторона вчиненого правопорушення та не розкрито його суті в контексті ст. 82 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відсутні відомості, необхідні для вирішення справи, немає конкретного опису обставин, які були виявлені.
Так, «опис обставин», що зазначені в оскаржуваній постанові тільки містить посилання відповідача на те, що позивачем «не забезпечив роздільне збирання на ТОВ «Степове» відходів, не визначив на виробничих ділянках місця та ємкості з надписами для цільового роздільного збирання відходів; не забезпечив передачу відходів на їх утилізацію, переробку».
Однак, ні у оскаржуваній постанові, ні у протоколі, на підставі якого винесена оскаржувана постанова, не вказано ні категорії відходів, ні будь-якої назви відходів, ні їх коду, типу чи класу небезпеки, ні їх кількості, ні будь-яких інших обставин вчинення правопорушення, чи то будь-яких об`єктивних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Відповідачем тільки вказано, що позивач не забезпечив роздільного збирання відходів.
Так, дійсно, у ст. 35-1 Закону України «Про відходи» міститься обов`язок власників або наймачів, користувачів, у тому числі орендарів, джерел утворення побутових відходів забезпечувати роздільне збирання побутових відходів.
Тобто, обов`язок роздільного збирання відноситься до побутових відходів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи», побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення.
Як вказувалося раніше, ні в протоколі №000990, ні в оскаржуваній постанові не міститься згадки відповідача про вид відходів, відповідач обмежився тільки загальним словом «відходи», які неможливо ідентифікувати за їх кодом або категорії. Також, а ні в постанові, а ні в протоколі немає вказівки на статтю 35-1 Закону України «Про відходи», тому з протоколу та постанови неможливо з`ясувати, про яке роздільне збирання та яких саме відходів йде мова.
Як вказувалося в позові, відповідач при винесенні постанови №000990 встановив, що позивач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена пунктом «є», «ж», «и» частини першої ст. 17 Закону України «Про відходи».
Однак, як вказувалося раніше, ст. 17 Закону України «Про відходи» містить «Обов`язки суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами», а ніяк не відповідальність, як вказано у оскаржуваній Постанові.
Підпункти ст. 17 Закону України «Про відходи», на які посилається посадова особа ДЕІ в Одеській області у оскаржуваній постанові не містять обов`язку роздільного збирання відходів та обов`язку визначення на виробничих ділянках місця та ємкостей з надписами для цільового роздільного збирання відходів суб`єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами. Як вказувалось, обов`язок роздільного збирання відходів визначений тільки в ст. 35-1 Закону України «Про відходи» та стосується побутових відходів.
Також і підпункти статті 42 Закону України «Про відходи», на які посилається відповідач у оскаржуваній постанові, та які не згадані у протоколі №000990 ( на підставі якого винесена оскаржувана постанова) не встановлюють відповідальності щодо нездійснення роздільного збирання відходів суб`єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами.
Не зрозуміло з постанови та протоколу про які саме ємності йдеться мова, для яких відходів, в яких законодавчих актах чи нормативних документах визначаються вимоги до даних ємностей та обов`язок їх встановлення з надписом «для цільового роздільного збирання відходів».
Як вже вказувалося вище, відповідно до Звіту щодо інвентаризації відходів ТОВ «Степове», на (арк. 49-50) містяться відомості щодо місць тимчасового зберігання відходів підприємства, а саме щодо кожної назви та виду відходу відповідно до ДК 005-96 конкретні умови зберігання, що забезпечуються ТОВ «Степове». Даний звіт був розглянутий Департаментом екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та департаментом було погоджено технічні паспорти відходів.
Тобто, позивачем доведено, що на території ТОВ «Степове» утворені відповідні місця для тимчасового вберігання відходів з умовами зберігання, необхідними для кожного виду відходів. Для кожного виду відходів забезпечені відповідні умови зберігання на місцях їх тимчасового зберігання, відповідно до норм, стандартів та правил, які ставляться для кожного виду відходів.
Позивачем на ТОВ «Степове» забезпечене відповідні умови та місця для збирання та зберігання відходів, тому посилання відповідача на «не визначення на виробничих місцях ємностей для цільового роздільного збирання відходів» є необґрунтованими та надуманими.
Позивачем здійснюється роздільне збирання побутових відходів, так, на підприємстві є контейнера, які розміщені на майданчику з твердим покриттям для роздільного збирання паперу, скла, металу та пластику, відповідно до Методики роздільного збирання побутових відходів, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 01.08.2011 р.
Також, у ТОВ «Степове» наявна Декларація про відходи, зареєстрована у Департаменті екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації 29.10,2019 р. №51239220.
Крім того, ТОВ «Степове» укладено Договори №35/19 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 30.08.2019 р., які укладені між КП «Роздільнянський міський водоканал» (Виконавець) та ТОВ «Степове» (Споживач); №34/19 про надання послуг з чищення та відкачування вигрібних ям та септиків від 30.08.2019 р., укладений між КП «Роздільнянський міський водоканал» (Виконавець) та ТОВ «Степове» (Замовник), а також №2506-2019/ДОН між ТОВ «Степове» (Замовник) та ТОВ «УЛЬВТОРПРОМ» (Виконавець).
Тобто, усі відходи, що утворюються на підприємстві, видаляються за його межі в зазначений термін відповідно до попередньо укладених договорів із підприємствами, що мають необхідні дозвільні документи, відповідно до обов`язків, які визначені ст. 17 Закону України «Про відходи» та ст. 35-1 зазначеного закону.
Обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Аналізуючи всі факти та докази суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Виходячи з системного аналізу вказаних норм, аналізуючи наявні факти та докази, суд зазначає, що відповідач у відзиві не надав жодного фактичного доказу відповідно до ст. 251 КУпАП, що підтверджує факт утворення, несанкціонованого розміщення та не передачі на утилізацію відходів Позивачем, як керівником ТОВ «Степове».
Згідно частини 1 статті 242-1 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 47 - 50, 52 - 53-1, 53-3 - 54, 59 - 77-1, статтею 78 (крім порушень санітарних норм), статтями 78-1 - 79, статтями 80-83 (крім порушень санітарних норм), частинами першою і третьою статті 85, статтями 86-1, 87, статтею 89 (щодо диких тварин), статтею 90-1 (крім порушень санітарних норм), статтями 91-1 - 91-4, статтею 95 (крім порушень санітарних норм та норм ядерної безпеки), статтею 153, статтею 167 (щодо реалізації нафтопродуктів, екологічні показники яких не відповідають вимогам стандартів, норм та правил) і статтею 188-5 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанов про адміністративне правопорушення.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах суду належить перевірити, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно директора комунального підприємства ТОВ «Степове» ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 82 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 гривень.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).
Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина 1 статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина 2 статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина 1статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.
У частині першій статті 277 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимогстатті 245 КУпАПщодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 статті 33 КУпАП).
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.
При цьому судом першої інстанції встановлено, що з постанови №000990 вбачається, що ОСОБА_1 , як директор ТОВ «Степове» у відповідності до ст. 82 КУпАП не забезпечив роздільне збирання на ТОВ «Степове» відходів, не визначив на виробничих ділянках місця та ємкості з надписами для цільового роздільного збирання відходів; не забезпечив передачу відходів на їх утилізацію, переробку.
Чинним законодавством не встановлено обов`язкової вимоги роздільного збирання побутових відходів особою-виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами. Однак, за відсутності визначених законодавчих вимог про роздільне збирання притягнення до відповідальності за їх невиконання вбачається незаконним через відсутність у діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення.
За таких умов, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 як рішення суб`єкту владних повноважень, є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на вказане, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що, в даному випадку, є необхідність вийти за межі позовних вимог та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Державної екологічної інспекції в Одеській області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року