Справа № 148/2412/19
Провадження № 22-ц/801/704/2020
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О.В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року	Справа № 148/2412/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Саламахи О.В., в залі суду,

в с т а н о в и в :

В грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним наказу та усунення порушень правил землекористування і добросусідства.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним наказу та усунення порушень правил землекористування і добросусідства, передано за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області.
Передаючи цивільну справу за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що місцем проживання відповідача ОСОБА_3 , і місцезнаходженням відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області є м. Вінниця. 
А також судом зазначено, що прохальна частина позовної заяви містить позовну вимогу про визнання недійсним наказу, тобто спір виник із приводу видання суб`єктом владних повноважень акту індивідуальної дії та про визнання його недійсним і дана позовна вимога не стосується безпосередньо земельної ділянки, визнання чи скасування права власності на неї, при цьому друга вимога про усунення порушень правил землекористування і добросусідства, є похідною від першої та залежить від наслідків її вирішення.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій просять ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись при цьому на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позов безпосередньо пов`язаний з нерухомим майном та стосується можливості правомірного користування земельною ділянкою, виникнення у ОСОБА_3 права на земельну ділянку та незгоди із встановленими межами іншої земельної ділянки, а отже справа має розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна в Тульчинському районному суді Вінницької області.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційна скарга на підставі ст. 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Положеннями ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно вимог ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).
Відповідно до п. п. 41, 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК у попередній редакції) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. 
Згідно із положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Отже, віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.
Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлено негаторний позов про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, розташованими на території Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. 
Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України) .
Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.
Оскільки спір виник з приводу права користування нерухомим майном - земельними ділянками на території Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, і оскарження рішення органу державної влади, що стосується надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо суміжної земельної ділянки, а отже справа підлягає розгляду судом за правилами ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна, тобто в межах територіальної підсудності Тульчинського районного суду Вінницької області.
Суд першої інстанції вищевказаних обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про передачу вказаної справи за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що справа підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області не відповідає нормам процесуального права, тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню, а матеріали позову направленню для продовження розгляду до Тульчинського районного суду Вінницької області.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року скасувати, а матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним наказу та усунення порушень правил землекористування і добросусідства, направити до Тульчинського районного суду Вінницької області для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                              /підпис/                       В.В. Оніщук

Судді:                                                  /підпис/           С.Г. Копаничук

                                                                     /підпис/                 С.К. Медвецький
Згідно із оригіналом:
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 19.03.2020 
Помічник голови суду                                                        О.П. Маняк