ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2323/20 Справа № 194/1387/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Солодовник І. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Догонової О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання недійсним кредитного договору,-
В С Т А Н О В И Л А :

       У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Ідея Банк" про визнання недійсним кредитного договору.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 26 вересня 2018 року ним та банком було укладено кредитний договір №Z62.21654.004374315. Позивач вказує, що згідно із зазначеним Договором Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 99 921 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Однак, у нього немає відомостей, що грошові кошти в сумі 99921 грн. банком йому передавались, а отже договір не є укладеним. Вказує, що в оспорюваному договорі відсутні істотні умови передбачені законодавством, а саме: не зазначено строк дії договору; підтвердження того, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", надана клієнту; не визначено види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); не визначена процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана); не визначено порядок дострокового повернення кредиту, отже договір не може бути визнаним укладеним. Також, позивач зазначає, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, однак кредитор не виконав встановлені законом вимоги та такі дії розглядаються як нечесна підприємницька практика, а тому правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Крім того, відповідач не надав йому інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Частина 2 п. 1.10 Договору не містить опису послуг з обслуговування кредитної заборгованості, не містить вона і обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг. Кредитор в частині 2 п. 1.10 Договору встановив обов`язок позичальника сплатити комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком щомісячних платежів за кредитним договором, що є грубим порушенням ст.ст. 11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Оспорюваний кредитний договір викладено в письмовій формі на папері з друкуванням тексту шрифтом розміром 5 друкувальних пунктів, отже, позивач вважає, що такі дії зроблені відповідачем є нечесною підприємницькою практикою і зроблені навмисно з метою ускладнити та унеможливити прочитання тексту договору, ознайомлення з істотними умовами і відповідно неможливістю прийняття ним зваженого та свідомого рішення щодо необхідності укладення договору саме на таких умовах. Крім того, п. 5.7 договору передбачає, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 323 936 грн. 29 коп., що складається з: 99 921 грн. - погашення суми кредиту; 49 852 грн. 98 коп. - проценти за користування кредитом; 174 162 грн. 31 коп. - плата за обслуговування. В порушення вказаних норм відповідач не врахував при обчисленні загальної вартості кредиту витрати споживача на ведення рахунку № НОМЕР_1 в рамках пакету послуг 2620_Стартовий_ПР, що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (п. 1.13. договору), та не врахував плату за страхування згідно з договором добровільного страхування життя (п. 1.12. договору). У зв`язку з чим, зазначена загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору в розмірі 323 936 грн. 29 коп. є значно заниженою та приховує реальну вартість кредиту. Зазначеними діями відповідач ввів в оману його, що призвело до завдання йому шкоди у вигляді необхідності сплати додаткових платежів, які не включені в загальну вартість кредиту. Також, позивач вказує, що графік щомісячних платежів не відповідає формі встановленій Законом та не містить всіх визначених законом реквізитів та вважає, що суд має визнати п. 6 договору недійсним. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати положення ч. 2 п. 1.10 договору № Z62.21654.004374315 недійсними, визнати положення п. 6 договору № Z62.21654.004374315 недійсними; визнати договір № Z62.21654.004374315 між ПАТ "Ідея Банк" та ним недійсним в цілому; застосувати наслідки передбачені ст. 216 ЦК України, вирішити питання про судові витрати.
       Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "Ідея Банк" про визнання недійсним кредитного договору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 15 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Ідея Банк" просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 15 жовтня 2019 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
       Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
       Положеннями ст.230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
       Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором.
Так, положення ЦК України встановлюють, що кредитний договір є двостороннім, консенсуальним, відплатним та обов`язковим до виконання сторонами.
       Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
       Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
       Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом є будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
       Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
       З 10 червня 2017 року набули чинності Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49.
       Пунктом 5 вказаних вище Правил передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк може не надавати споживачу графік платежів у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії.
       Згідно з п.2-4 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
       Згідно з ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.
       Відповідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст.15, 23 цього Закону. 
       Остання передбачає штрафні санкції, а згідно ст.15 ч.7 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров`ю або майну споживача - споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені статтею 16 цього Закону, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об`єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором.
       Положеннями ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
        З матеріалів справи вбачається 26 вересня 2018 року між ПАТ "Ідея Банк" та позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z62.21654.004374315, відповідно до п.п. 1.1. умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 99 921 грн. включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору (а.с.9-12). 
       Згідно з п. 1.2 кредит надається строком на 60 місяців та банк надає кредит у день його підписання і датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. 
       Відповідно до п. 1.13 банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «2620_Стартовий_ПР», що обслуговується в умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 
       Згідно з п.п. 1.3, 1.4 вказаного договору сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (Маржу банку) та станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з Маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%. 
       Відповідно до п. 3.2.2. позичальник має право достроково повернути всю суму кредиту або її частину. 
       Згідно з п. 5.1 спірного кредитного договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року, встановлено, що банк перед укладенням кредитного договору повідомив позичальнику в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація позичальнику відома та зрозуміла, позичальник ознайомився з тарифами банку і згоден з ними, належний позичальнику примірник оригіналу даного договору позичальнику вручено банком при підписанні даного договору, умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам (а.с. 10).
       Зазначене свідчить про те, що позивач був проінформований про всі істотні умови кредитного договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та термін сплати процентів та інших платежів.
       За пунктом 5.2 договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором. 
       Згідно з п 1.12. укладеного між сторонами даного спору договору визначено, що укладаючи кредитний договір сторони погодились, що підписанням цього договору позичальник доручає та дає розпорядження банку, переказати страховику у безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечать чинному законодавству України, згідно з договором страхування, вигодонабувачем за яким виступає банк. Детальна інформація щодо страхування міститься у Заяві на страхування, яка додається до даного договору.
       З договору добровільного страхування життя №Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року вбачається, на підставі заяви ОСОБА_1 , укладеного між позивачем та страховиком ПАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя", вказана заява, підписана ОСОБА_1 та прийнята уповноваженою особою страховика - страховим агентом, що підтверджує досягнення згоди сторін з усіх істотних умов договору страхування за обраною програмою страхування, ОСОБА_1 ознайомлений з правилами страхування та з усіма положеннями договору страхування, повністю їх розуміє та безумовно приймає, що є доказом його укладення та того факту, що з дати прийняття цієї заяви ОСОБА_1 (заявник) та страховик набувають взаємних прав та обов`язків, визначених договором (а.с. 13-16).
       Банком в порядку ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», 26 вересня 2018 року до підписання кредитного договору була надана позивачу в письмовій формі інформація про основні умови кредитування, про орієнтовну загальну вартість кредиту, зазначення сукупної вартості кредиту та процентної ставки, в тому числі, про процентну ставку, яка становить 15%, строк кредитування, суму ліміту, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, плату за обслуговування кредиту - 3%, загальні витрати за кредитом, реальну річну процентну ставку, інше (а.с. 65-66).
       З детального розрахунку по кредитному договору №Z62.21654.004374315, наданого банком, вбачається, що позивач прийняв умови вищезазначеного кредитного договору та не заперечував щодо їх виконання. 
       В період з 26 вересня 2018 року по 14 серпня 2019 року позивач здійснював щомісячну оплату суми кредиту згідно з погодженим та підписаним графіком щомісячних платежів за кредитним договором (а.с. 71).
       Графік щомісячних платежів відповідає встановленій постановою НБУ формі. 
       Позивачем щомісячно сплачувалася сума, яка відповідає сумі, встановленої у графіку щомісячних платежів (а.с. 11-12, 71).
       З огляду на викладені фактичні обставини укладення спірного кредитного договору та його зміст з урахуванням норми чинного на момент його укладення законодавства, слідує, що при укладанні спірного кредитного договору між сторонами були дотримані всі передбачені діючим на той час законодавством істотні умови даного виду договорів, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті, а також дотримані вимоги щодо форми кредитного договору. 
       На момент укладення спірного кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. 
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що у нього немає відомостей, що грошові кошти в сумі 99921 грн. банком йому передавались, в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, а саме: не зазначено строк дії договору; підтвердження того, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", надана клієнту; не визначено види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); не визначена процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана); не визначено порядок дострокового повернення кредиту, йому не надано інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       З меморіального ордеру № 4884819 від 26 вересня 2018 року вбачається, що ПАТ "Ідея Банк" було зараховано кошти в сумі 86 887 грн. 83 коп. на відкритий банківський рахунок позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , як зазначено у договорі, з призначенням платежу - видача кредиту, згідно з кредитним договором № Z62.21654.004374315 від 26.09.2018 року (а.с. 68).
       Крім того, ПАТ «Ідея Банк» в порядку виконання вимог п. 1.12 вказаного вище кредитного договору, перераховано кошти в сумі 13 033 грн. 17 коп. від платника ОСОБА_1 на рахунок ПАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя" через транзитний рахунок СК "ПЗУ життя" з призначенням платежу - оплата по договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року, страхувальник ОСОБА_1 (а.с. 69, 70).
       Також, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту. 
       Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ 26 вересня 2018 року підписано позивачем, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, також позивачем підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором (а.с. 65-66).
       Позивачем не надано доказів на підтвердження умислу в діях ПАТ "Ідея Банк" щодо введення позивача в оману стосовно умов оспорюваного договору.
       Таким чином, відсутні підстави для визнання положеннь ч. 2 п. 1.10 договору №Z62.21654.004374315 недійсними, визнання положення п. 6 договору №Z62.21654.004374315 недійсними, визнання договору №Z62.21654.004374315, укладеного між ПАТ "Ідея Банк" та позивачем недійсним в цілому, та застосування наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України.
       За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , пославшись на те, що сторони в момент укладення оспорюваного кредитного договору виконали вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", в цілому кредитний договір № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року не суперечать нормам цивільного законодавства України, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину.
       Доводи апеляційної скарги про невиконання банком умов кредитного договору спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
       Доводи апеляційної скарги про неповне з"ясування судом всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального права є безпідставними. 
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді