УХВАЛА

13 квітня 2020 року 
м. Київ

справа №  910/10399/18 
Верховний Суд у складі колегії  суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В.(головуючий), Львова Б.Ю. та Селіваненка В. П.
розглянувши матеріали касаційної скарги заступника прокурора Закарпатської області (далі - Прокурор) 
на рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2019 та 
постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віма"
до: Прокуратури Закарпатської області;
Державної казначейської служби України 
про стягнення 1 002 116, 02 євро матеріальних збитків та 1 000 000 грн моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
23.03.2020 (згідно з відміткою на конверті) Прокурор звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 зі справи № 910/10399/18. Водночас у касаційній скарзі Прокурор просить поновити строк на касаційне оскарження.
Однак вказана касаційна скарга підлягає залишенню без руху виходячи з такого. 
Суд звертає увагу, що відповідно до Закону України №460-IX від 15.01.2020, який  набрав чинності з 08.02.2020 внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК  України).
Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
При цьому в поданій скаржником касаційній скарзі не зазначено жодної з передбачених частиною другою статті 287 ГПК України підстав касаційного оскарження рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 у цій справі.
Враховуючи, що скаргу подано без додержання вимог щодо змісту касаційної скарги, викладених у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.
Окрім того, згідно з частинами першою та другою статті 288 ГПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Права господарського суду при вирішенні питання, що виникають у зв`язку із відновленням пропущеного процесуального строку, унормовуються процесуальним законодавством, зокрема, відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 18.02.2020 (повний текст підписаний 26.02.2020), а тому строк на її оскарження закінчився 17.03.2020.
Касаційну скаргу ж було подано скаржником до Верховного Суду 23.03.2020, підтвердженням чого є поштова відмітка на конверті, в якому касаційна скарга надсилалася на адресу Суду, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 18.02.2020.
Звертаючись з клопотанням про поновлення строку на звернення з касаційною скаргою, Прокурор посилається на те, що копію зазначеної постанови від 18.02.2020 скаржник отримав 04.03.2020, що підтверджується відміткою штампу вхідної кореспонденції прокуратури області на першій сторінці оскаржуваної постанови, копія якої додана до матеріалів касаційної скарги.
Однак вхідний штамп прокуратури області як зацікавленої особи на копії оскаржуваної постанови апеляційної інстанції не є належним доказом отримання зазначеної постанови; таким доказом міг бути конверт, в якому копія постанови була надіслана скаржнику. Проте інших належних та допустимих доказів дати отримання тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції скаржником не надано. 
З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що клопотання Прокурора є необґрунтованим, оскільки ним не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ГПК України.
Частиною третьою статті 292 ГПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. 
З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Прокурору необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: зазначити передбачені абзацом першим частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень та надати Суду інші докази, або навести інші підстави, за їх наявності, на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. 
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 зі справи № 910/10399/18 залишити без руху.
2. Надати заступнику прокурора Закарпатської області строк для усунення недоліків касаційної скарги до 01 травня 2020 року. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул.  О.  Копиленка,  6.
3. Роз`яснити заступнику прокурора Закарпатської області, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкриті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       І.  Булгакова

Суддя                                                                                                       Б. Львов   

Суддя                                                                                                       В. Селіваненко