Ухвала
 
04 травня 2020 року
місто Київ
 
справа № 766/19971/18
провадження № 61-6748ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 та Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»
на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 липня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,
третя особа - ОСОБА_1 ,
про відшкодування майнової і моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») 107 823, 68 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 15 000, 00 грн - моральної шкоди, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн, за проведення авто-товарознавчого дослідження у сумі 2 500, 00 грн.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 липня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у сумі 107 823, 68 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн, витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 6 000, 00 грн.
У іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, зробив висновок, що оскільки ОСОБА_1 скоїв 
дорожньо-транспортну пригоду під час використання ним спецтехніки, власником якої є ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», у зв`язку з виконанням ним своїх трудових обов`язків, в робочий час, та зважаючи на те, що законом не вимагається оформлення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності для спецтехніки, шкода, завдана у процесі її експлуатації, має відшкодовуватися на загальних підставах, власником транспортного засобу відповідно до частин першої, другої статті 1187, частини першої статті 1172 ЦК України.
Врахувавши висновок авто-товарознавчого дослідження від 25 вересня 2012 року № 30/1 щодо визначення розміру майнової шкоди, квитанцію про оплату позивачем послуг з надання правничої допомоги та доводи щодо заподіяння моральної шкоди, суд першої інстанції визнав позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.
Вимоги щодо стягнення витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження у сумі 2 500, 00 грн суд першої інстанції визнав такими, що не підлягають задоволенню, оскільки такий висновок складено до подання позову до суду.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди змінено, зменшено розмір стягнутої з ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 суми відшкодування майнової шкоди з 107 823, 68 грн до 104 770, 12 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, врахував пояснення експерта, суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 , який зазначив, що розмір заподіяної власнику транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» VITO 110 CDI, д/н  НОМЕР_1 , майнової шкоди за вирахуванням вартості залишків транспортного засобу становить 104 770, 12 грн.
Оскільки власник транспортного засобу виявив бажання залишити автомобіль, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 104 770, 12 грн.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 09 квітня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Також, ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 09 квітня 2020 року звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити до суду першої інстанції.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Верховний Суд вивчив касаційні скарги та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скарги подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Щодо оцінки судових рішень, які оскаржуються учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2 102, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про відшкодування майнової шкоди й моральної шкоди, витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження.
Ціна позову у цій справі складає 131 323, 68 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 131 323, 68 грн, судові рішення ухвалені у такій справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Щодо наявності винятків для допуску до касаційного оскарження судового рішення у малозначній справі
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 не обґрунтовує наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Доводи касаційної скарги ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», що зазначена справа становить значний суспільний інтерес, Верховним Судом відхиляються. Такі доводи не містять належного обґрунтування, заявником не зазначається, у чому полягає значний суспільний інтерес зазначеної справи. Зазначені доводи зводяться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями.
Отже, заявником неналежно обґрунтовано в чому полягає такий суспільний інтерес у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Вочевидь, непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
З огляду на зміст наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не обґрунтовані.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, пункт 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», пункт 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», пункт 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), № 29182/03, пункт 32, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) від 07 липня 2015 року № 18499/08, пункт 29).
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості 
(«Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», пункт 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», пункт 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», пункт 34, «Добріч проти Сербії» (Dobriж «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA) - РІШЕННЯ 35 v. Serbia), №№ 2611/07 та 15276/07, пункт 54, від 21 червня 2011 року; та «Йовановіч проти Сербії» 
(Jovanoviж v. Serbia), 32299/08, пункт 48, від 02 жовтня 2012 року).
При цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», пункт 54).
Також Європейський суд з прав людини постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви №26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Європейський суд у зазначеному рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.
Отже, за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Оскільки оскаржувані заявниками судові рішення ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування майнової і моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Державного підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 липня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            О. В. Ступак