Справа  № 760/8888/20                              Головуючий в суді І інстанції - Калініченко О.Б.,
Провадження  № 33/824/1886/2020                                                    Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ст.471 МК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
01 червня 2020 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю представників Київської митниці Держмитслужби Захарова А.О. та Глущенко Н.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 та ї захисника Медведської В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерку, - 
 
визнано винуватою у скоєні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп., що підлягає сплаті на користь держави України.
Вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №0620/10000/20 від 09.03.2020 року іноземну валюту в сумі 4000 євро повернуто ОСОБА_1 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 09.03.2020 року о 13 год. 10 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянка України ОСОБА_1 , яка відлітала до Польши, місто Варшава, літаком авіакомпанії «LOT», рейсом № 752, своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч.5 ст.366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення з митної території України, тобто своїми діями засвідчила факти, що мають юридичне значення.
«Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.
На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 МК України ОСОБА_1 , яка самостійно обрала спосіб проходження митного контролю «зелений коридор», було задано запитання щодо наявності в неї готівки, на що пасажирка відповіла, що має приблизно 10 000 євро. Після цього пасажирці було запропоновано пред`явити всю наявну готівку. В службовому приміщенні митниці у зоні митного контролю ОСОБА_1 було видано готівку в розмірі 14 000 євро, що знаходились: 10 000 євро в гаманці пасажирки, який лежав в одному з відділень жіночої сумки пасажирки (ручна поклажа) та 4 000 євро у відкритому паперовому конверті, який лежав в одному з відділень тієї ж сумки пасажирки (ручна поклажа).
Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів ОСОБА_1 , 10 000 євро належить їй особисто, а 4 000 євро були зібрані знайомими та родичами ОСОБА_2 , що загинула в Гановері, на її поховання.
Пасажирка обрала проходження митного контролю через «зелений коридор», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).
З виявленої суми пасажирці було пропущено 10 000 євро за протоколом про порушення митних правил вилучено 4 000 євро.
На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажирка не надала, до моменту перетину нею «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил, а також порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не зверталась.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням представником Київської митниці ДФС України Клімовим С.Г. подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2020 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил за ст.471 МК України та застосувати до неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень й конфіскації предмету правопорушення - грошових коштів у сумі 4000 євро.
Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням чинного законодавства та неповнотою судового розгляду. Зокрема, суд першої інстанції жодним чином не перевірив реальний майновий стан особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та прийшов до необґрунтованого висновку про покладення «індивідуального надмірного тягаря» на ОСОБА_1 у зв`язку із застосуванням конфіскації вилучених коштів.
 
У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника Київської митниці ДФС України, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що грошові кошти, які вона мала при собі, були призначені для поховання у м. Ганновер ОСОБА_3 , її двоюрідної сестри. У результаті вона була змушена віддати свої власні грошові кошти, що поставило її у скрутне матеріальне становище, адже вона є пенсіонером, а кошти від продажу квартири були заощаджені для її проживання на пенсії. ОСОБА_1 стверджує, що вона не намагалась умисно обійти митні правила України та допустила їх порушення випадково, через власну неуважність. Конфіскація вилученої валюти, буде сприяти лише погіршенню її матеріального становища, а ніяк не сприятиме її вихованню та попередженню вчинення нею нових порушень.
 
Заслухавши доповідь судді, думку представників митниці Захарова А.О. та ОСОБА_4 на підтримку поданої апеляційної скарги, доводи ОСОБА_1 та її захисника Медведського В.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про порушення митних правил та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді справи про порушення митних правил місцевим судом належним чином було досліджено докази, що містяться в матеріалах провадження, зокрема, дані протоколу про порушення митних правил №0620/10000/20 від 09.03.2020 (а.с.1-4), письмових пояснень ОСОБА_1 від 09.03.2020 року (а.с.5-7), опису предметів від 09.03.2020 (а.с.10), переліку іноземної валюти, затриманої за протоколом про ПМП №0620/10000/20 від 09.03.2020 (а.с.11), доповідної записки старшого державного інспектора відділу №2 м/п «Аеропорт Бориспіль» Київської митниці Держмитслужби Жердецького І. від 09.03.2010 (а.с.8-9), акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №81 від 09.03.2020 року (а.с.16) та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винуватою у порушенні митних правил, відповідальність за яке передбачена ст.471 МК України.
 
Із тексту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» №3477-IV від 23.02.2006 вбачається, що суди використовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Вирішуючи питання доцільності накладення додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації грошових коштів, суд виходить із того, що конфіскація є втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном і підпадає під сферу дії пункту другого статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), який дозволяє договірним державам здійснювати контроль за користуванням майном для забезпечення виплати штрафних санкцій. Суду необхідно розглянути питання чи буде таке втручання виправданим на підставі аналізу трьох критеріїв: 1) чи є такий захід законним; 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним.
Законність втручання. Застосування адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосередніх предметів правопорушення відповідає вказаному критерію, тому що конфіскація прямо встановлена доступним і передбачуваним законом (ст. 471 МК України). Зобов`язання декларувати на митниці грошову суму, що перевищує 10 000 євро, викладено у МК України, постановах НБУ №3 від 02.01.2019 року, №5 від 02.01.2019 року. Суд вважає, що відповідні правила сформульовані з достатньою точністю і таким чином задовольнили якісну вимогу передбачуваності.
Суспільний (громадський) інтерес. Суд вважає, що застосування конфіскації відповідає загальним інтересам суспільства, тому що держави мають законний інтерес та обов`язок згідно з різними міжнародними договорами вживати заходів для виявлення та контролю за переміщенням готівкових грошових коштів через кордони, оскільки великі суми готівки можуть використовуватися для відмивання грошей, незаконного обігу наркотиків, фінансування тероризму або організованої злочинності, ухилення від сплати податків або здійснення інших серйозних фінансових правопорушень. Загальна вимога щодо декларування, яка застосовується до будь-якої фізичної особи, що перетинає державний кордон, перешкоджає неконтрольованому ввезенню готівкових коштів до країни чи їх вивезенню з країни, а заходи з конфіскації, що є наслідком недекларування готівки митному органу, є частиною загальної схеми регулювання, призначеної для боротьби з цими правопорушеннями.
Пропорційність. Останнє питання, яке має бути вирішене судом, полягає в тому, чи завдяки втручанню було забезпечено необхідний справедливий баланс між захистом права власності та вимогами загального інтересу суспільства, враховуючи свободу розсуду, що надається державі у цій сфері. Необхідний баланс не буде досягнуто, якщо відповідний власник майна буде змушений нести «індивідуальний та надмірний тягар». Відповідність застосування конфіскації третьому критерію зовсім не очевидна, тому що не може існувати чіткого, виключного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про дотримання чи порушення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини. Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин конкретної справи.
За вчинення правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, встановлено адміністративне стягнення у виді штрафу і конфіскації не задекларованої валюти.
При вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.
Так, у цій справі порушення митних правил ОСОБА_1 полягало лише у тому, що грошові кошти не було письмово задекларовано і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді несплати митних платежів тощо. Варто зазначити, що предмет правопорушення (гроші) не підлягає обкладенню митними платежами, податками, зборами. Крім того, за законодавством України ввезення та вивезення іноземної валюти з України не вважається незаконною діяльністю.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що грошові кошти, які вона мала при собі, були призначені для поховання у м. Ганновер ОСОБА_3 , її двоюрідної сестри. У результаті вона була змушена віддати свої власні грошові кошти, що поставило її у скрутне матеріальне становище, адже вона є пенсіонером, а кошти від продажу квартири були заощаджені для її проживання на пенсії. Конфіскація вилученої валюти безперечно постановить її у скрутне матеріальне становище.
З наданих до суду письмових пояснень ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_3 була його дружиною та двоюрідною сестрою ОСОБА_1 03.03.2020 року його дружина трагічно загинула у м. Ганновер. Одразу після її смерті він зателефонував ОСОБА_1   та попросив приїхати у м. Ганновер, щоб попрощатися з його дружиною та допомогти матеріально у організації поховання, адже така процедура є дуже затратною. Вона мала прилетіти разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є їх друзями. Однак ОСОБА_7 занедужала, тому вона разом з чоловіком не змогли прилетіти та залишились в Україні. 10.03.2020 року ОСОБА_1 брала участь під час відспівування його дружини та надала йому грошові кошти у розмірі 9000 євро. Також вона повідомила, що грошові кошти в сумі 4000 євро, які були надані родиною Горбунових також для організації поховання його дружини, вилучено працівниками митниці.
Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_8 повідомив, що він разом з дружиною ОСОБА_7 та ОСОБА_1 мали летіти на похорон ОСОБА_3 , яка була їх близькою подругою. Однак, оскільки його дружина занедужала, вони були вимушені залишитись в Україні. Разом з тим, вони передали через ОСОБА_1 для ОСОБА_5 4000 євро, як матеріальну допомогу для поховання. В подальшому він дізнався, що вказані грошові кошти були вилучені працівниками митниці.
Як вбачається з матеріалів провадження, дані про те, що ОСОБА_1 раніше судима, чи притягувалась до кримінальної або адміністративної відповідальності відсутні. Також відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо.
Вивезення вказаної суми з території України пасажиру допускається, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. Шкода, яку ОСОБА_1 потенційно могла завдати державі була незначною: вона не ухилялася від сплати мита та інших зборів і не завдала державі іншої шкоди, якби ввезла гроші не задекларувавши їх. Органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти були ввезені на територію держави. 
Оскільки держава не зазнала ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації, застосування конфіскації в цьому випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.
Крім того, ОСОБА_1 є пенсіонеркою, а сума вилучених коштів є для неї значною та необхідною для забезпечення її життєдіяльності. 
Оскільки конфіскація коштів, на які розраховувала ОСОБА_1 , ставить її в скрутне матеріальне становище, позбавить можливості забезпечити свою життєдіяльність, подібне стягнення порушує її право на повагу власності, є не пропорційним, адже покладає на неї «індивідуальний надмірний тягар».
Враховуючи обставини правопорушення, дані про особу, яка притягується до відповідальності, обставини, що пом`якшують та обтяжують її відповідальність, докази наявні у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку наявність у діях  ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбачених ст.471 МК України, про необхідність притягнення останньої до відповідальності за вказаною статтею та на законних підставах, із дотриманням вимог ст.33 КУпАП, наклав на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.
Із огляду на викладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника Київської митниці ДФС України, адже втручання у право  ОСОБА_1 на мирне володіння майном не відповідатиме принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки покладає на неї «індивідуальний надмірний тягар».
Враховуючи вищезазначене, постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2020 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку із чим залишає постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, ст.ст.462, 487 МК України апеляційний суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС України Клімова С.Г. залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року щодо      ОСОБА_1  - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль