ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/745/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/618/15-ц Категорія: 304090000 	Пироженко В.Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 квітня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з  розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Карпенко О.В., Єльцова В.О.

учасники справи: 
позивач – АТ «Акцент-Банк»;
відповідач – ОСОБА_1 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Пироженка В.Д., 12.02.2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

 
19.01.2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.08.2011 року ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ «Акцент-Банк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг з «Акцент-Банку», згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна».
16.08.2013 року відповідачу ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold», згідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 21500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості. 
Згідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг вказано, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.
Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та банком договір. 
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 станом на 07.12.2014 року має заборгованість в розміри 29561,09 грн., яка складається з наступного: 21086,12 грн. - заборгованість за кредитом; 5994,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 596,83 грн. – заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1383,86 грн. – штраф (процентна складова).
У зв`язку з викладеними обставинами, ПАТ «Акцент-Банк» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 29561,09 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2020 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент -Банк» адреса: м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ЄДРПОУ 14360080, ІПН 143600826652 заборгованість за кредитом в сумі 29561,09 грн. та судові витрати в сумі 295,61 грн., а всього 29856,70 грн.        
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши 16 березня 2020 року апеляційну скаргу. 
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує, що, на його думку, стягнута з нього сума в розмірі 29856 грн. 70 коп., яка позначена як заборгованість по кредиту є недоведеною позивачем належними та допустимими доказами, що виключає можливість її стягнення. ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що анкета-заява датована 27.08.2011 року, а не 16.08.2013 року, що відповідає даті договору, яку зазначає позивач, а у самій анкеті-заяві йдеться про кредитну картку кредитка «Універсальна», а не про кредитку (платіжну) картку GOLD, на яку посилається позивач. Він зазначає, що лімітом кредитування в анкеті-заяві зазначається 3 500 грн., а не 21500 грн. - сума наданого кредиту, яку вказує позивач, а тому вважає, що анкета-заява не є належним та допустимим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору, датованого 16.08.2013 року про надання такої банківської послуги як кредитна (платіжна) картка GOLD з лімітом кредитування 21 500 грн., стягнення боргу за якою становить предмет позову до ОСОБА_1 .
Скаржник посилається, що, на його думку, Умови та правила надання банківських послуг та тарифи А-Банка, копії яких надані позивачем до суду, та які суд першої інстанції визнав складовою частиною укладеного між позивачем та відповідачем договору такими не є, а тому не є належними доказами у справі, оскільки вони не підписувалися самим ОСОБА_1 , не містять жодних реквізитів (дати, орган, що їх затвердив, адреса їх розміщення на офіційному сайті позивача, тощо), які б дозволяли ідентифікувати їх як такі, що діяли станом на 16.08.2013 року (дату, на яку позивач посилається, як на дату укладення кредитного договору), а тим більше станом на 27.08.2011 року (дату вказаної вище анкети-заяви), саме в наданих позивачем редакціях, і що вони містили ті умови, на які він посилається (розмір процентів, комісії, неустойки тощо).
ОСОБА_1 вважає, що неправомірним є стягнення заборгованості за процентами, розмір яких, між іншим по незрозумілих підставах в позовній заяві зазначений 30 % річних, а в розрахунку – 27,60 % річних, на що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав цьому жодної оцінки, а також не погоджується із неустойкою, що разом складає 7 878,14 грн. ( в т.ч. 5 994,28 грн. – борг по процентам; 500 грн. – штраф (фіксована частина) ; 1 383,86 грн. – штраф ( процентна складова).
Також скаржник вказує, що неправомірним є стягнення рішенням суду з нього комісії за користування кредитом в сумі 596, 83 грн. Він посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» та п. п.22, 23 ст.1, ч. 4 ст. 11 вказаного Закону про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь - які збори, відсотки , комісії, платежі за дії, які не є послугою у визначені цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь- яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 
ОСОБА_1 вказує в апеляційній скарзі, що стягнута з нього судом сума в розмірі 21086, 12 грн., яка позначена як заборгованість по кредиту є недоведеною позивачем належними та допустимими доказами, що він вважає виключає можливість її стягнення з відповідача на користь банку. 
При цьому, слід звернути увагу, що судом стягнута інша сума в розмірі 29561 грн. 09 коп., але скаржник чомусь вказує інший розмір стягнення заборгованості на користь банку. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.02.2020 року у справі № 712/618/15-ц скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 29 561,09 грн. відмовити повністю. Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі 827,70 грн. (з яких 443,50 грн. – судовий збір за подання апеляційної скарги, 384, 20 грн. – судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення).
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив. 
Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції . 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, наявні докази у справі, надані сторонами, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без участі  сторін.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог банку, посилаючись, що відповідач користувався кредитними коштами банку, тому погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, але не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості, а тому станом на 07.12.2014 року має заборгованість у сумі 29561,09 грн. згідно наданого позивачем розрахунку. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, розрахунок заборгованості, наданий банком відповідачем не спростовано, тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь банку.
Суд також вказав, що ухвалене раніше заочне рішення суду першої інстанції від 18.03. 2015 року було скасовано за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду та призначено до розгляду в загальному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Однак, ОСОБА_1 знову неодноразово повторно не з`являвся в судові засідання за викликами згідно судових повісток, не подавав суду заяв про розгляд справи у його відсутність, причини неявки суду не повідомляв, відзиву суду на позовну заяву з наданням доказів невизнання позову та спростування заборгованості перед банком не надав, як і не спростував обставин невиконання умов договору, укладеного з банком, тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача та повторно ухвалив заочне рішення у справі.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає висновки суду першої інстанції такими, що не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 27.08.2011 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву, згідно якої він як позичальник висловив свою згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та отримав кредит у розмірі 3200 грн. (а. с. 6).
В подальшому, 16.08.2013 року відповідачу ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну карту «GOLD», згідно до Тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 21 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.
Позивач посилався, що при укладенні договору, сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умовами якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Даний кредит надавався на підставі Умов та правил надання клієнтам платіжних карток, а також інших банківських послуг.
Відповідно до п. 3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.
Згідно до умов укладення договору, договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
В підтвердження позовних вимог банком надано Тарифи А-Банка, а саме : довідка про умови кредитування с використанням кредитки А-Банка «Універсальна Gold» (а. с. 7), та Умови і правила надання банківських послуг (а. с. 8-10).
Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 становить 29561,09 грн., яка складається з наступного: 21086,12 грн. - заборгованість за кредитом; 5994,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 596,83 грн. – заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1383,86 грн. – штраф (процентна складова).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти , що вказано у ч. 1 статті 1048 ЦК України.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним згідно стаття 1055 ЦК України.
Згідно із ч. 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»).
У самій Анкеті - заяві позичальника від 27 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена ( а. с. 8).
Разом з тим, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками, за прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, заборгованість по комісії за користування кредитом, а також і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту (фіксована частина та процентна складова). 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.08.2013 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та на тарифи банку про умови кредитування с використанням кредитки А-Банка «Універсальна GOLD».
Витягом з Тарифів А-Банку обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» , що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 27.08.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Акценти-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що роздруківка надана банком, не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки роздруківки про Умови та Правила надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог могли неодноразово змінюватися самим ПАТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що обґрунтування наявності обставин, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.08.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. 
Отже, за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користуванням кредитом, а також штрафу (фіксованої та процентної складової).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають до задоволення, оскільки є обґрунтованими та такими що, спростовують висновки суду першої інстанції, відповідають вимогами закону, тому підлягають задоволенню апеляційним судом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини 4 статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною 1 статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. 
Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятих 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Отже, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів апеляційного суду вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це - значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ОСОБА_1 позивач ПАТ «Акцент-Банк» дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Разом з тим, укладений між сторонами кредитний договір від 27 серпня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за тілом кредиту в розмірі 21 086 грн. 12 коп. в добровільному порядку ПАТ «Акцент-Банк» не повернуті, а із матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався вказаними коштами позивача, а також приймаючи до уваги вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. 
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 21 086 грн. 12 коп., що також узгоджується із висновком, викладеним у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід зазначити, що твердження відповідача про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед банком ним не підтверджена належними доказами, оскільки з розрахунків наданих позивачем в підтвердження позовних вимог вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку, отримував картки банку та здійснював операції із коштами, тому доводи відповідача не спростовують наявної заборгованості за тілом кредиту, який він має сплатити на користь банку, а ним не надано доказів відсутності заборгованості перед банком, не спростовано розмір заборгованості, а тому сума заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню на користь банку.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 086 грн. 12 коп., а в решті позовних вимог банку слід відмовити.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апеляційним судом задоволено частково позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , тому частковому задоволенню пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору подання позовної заяви позивачем та сплату судового збору за подання апеляційної скарги відповідачем .
Отже, слід частково стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судові витрати прапорційно до задоволення вимог за сплату судового збору за подання позовної заяви частково у розмірі 210 грн. 86 коп. та судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги частково у розмірі 316 грн. 35 коп. з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382,  384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – скасувати, прийняти нову постанову.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 27.08.2011 року у розмірі 21086 грн. 12 коп. за тілом кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог банку відмовити.
Стягнути судові витрати з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» за сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 210 грн. 86 коп.
Стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 316 грн. 35 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.В. Карпенко

В.О. Єльцов