ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 404/7340/19(2-а/404/378/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 17 березня 2020 року (суддя Панфілова А.В.) у справі №404/7340/19 (провадження №2-а/404/378/19) за позовом   ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції 1 батальйону 2 роти Малишева Артема Миколайовича, третя особа Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

                                                             ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАК №1581524 від 03.10.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 03.10.2019р. відповідачем винесено постанову згідно якої позивач, керуючи автомобілем Мітцубісі Ланцер Х, д/н НОМЕР_1 , не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку (праворуч) при повороті праворуч. Вказані обставини стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Зазначену постанову позивач вважає неправомірною, оскільки така винесена відповідачем за відсутності події та складу правопорушення, без наявності належних доказів вчинення правопорушення. Також вказував на недотримання відповідачем встановленого  порядку розгляду справи, оскільки останнім не було забезпечено право особи на отримання правової допомоги.
Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 17 березня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дослідивши наданий відповідачем на підтвердження правомірності прийнятого рішення відеозапис, суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, що вказує на правомірність притягнення останнього до адміністративної відповідальності. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо доведеності факту порушення позивачем Правил дорожнього руху та вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Такі висновки позивач обґрунтовує тим, що наданий відповідачем до суду першої інстанції відеозапис не містить фіксації самого факту порушення позивачем вимог п.п. «б» п.9.2 Правил дорожнього руху, а відтак такий відеозапис неможливо вважати належним доказом вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.  Скаржник наполягає на тому, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а спірне рішення прийняте відповідачем за відсутності події адміністративного правопорушення. Крім цього, позивач зазначає про те, що відповідачем не було забезпечено його право на правову допомогу та не дивлячись на таке клопотання позивача відповідачем справу розглянуто за відсутності адвоката.
Дослідивши матеріали справи та аргументи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 03 жовтня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції 1 батальйону 2 роти Малишевим А.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1581524, згідно якої позивач 03.10.2019 року о 08:08 год. в м. Кропивницькому по вул. Яновського 71, керуючи автомобілем Мітсубісі Ланцер Х, д/н НОМЕР_1 , не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку (праворуч) при повороті праворуч, чим порушив п.9.2 б ПДР України.  
Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до пункту 9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
Отже, порушення правил користування попереджувальними сигналами є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.
У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.
В статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведено перелік джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення, до яких, зокрема,
належать показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ст..283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Таким чином, диск з відеозаписом, який надавався відповідачем суду першої інстанції, може бути визнаний доказом у справі, якщо відомості про нього (про технічний запис, яким він здійснений) зазначені у постанові по справі про адміністративне правопорушення.
В оскаржуваній постанові інспектором зазначено, яке було виявлене правопорушення, якими доказами підтверджується факт порушення позивачем ПДР України та вказано про наявність як доказу відеозапису, здійсненого не реєстратор. 
Отже наданий відповідачем відеозапис є належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення.
У свою чергу, із надано відеозапису читко вбачається те, що позивач, здійснюючи поворот праворуч, не подав сигналу світлового покажчика повороту відповідного напрямку руху.
Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
Аргументи позивача щодо неправомірності притягнення його до адміністративної відповідальності, з огляду на не забезпечення відповідачем його права на правову допомогу, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними враховуючи таке.
Так не ставлячи під сумнів право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, користуватися юридичною допомогою адвоката, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що у спірному випадку, враховуючи клопотання позивача про надання правової допомоги, інспектором патрульної поліції було надано позивачу час для виклику адвоката. Позивач, вважаючи такий час недостатнім, не надав суду доказів того, що ним вчинялися дії щодо виклику адвоката і що про такі дії або про можливий час прибуття адвоката, ним було повідомлено інспектора поліції.
Отже у спірному випадку не можливо стверджувати те, що відповідачем було порушено право позивача на юридичну допомогу. 
Дослідивши зазначені обставини справи, аргументи позивача, з якими останній пов`язував незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 17 березня 2020 року  у справі №404/7340/19 (провадження №2-а/404/378/19) – без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.     

            Повний текст постанови складено 28.04.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк