Постанова
Іменем  України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 401/1526/17
провадження № 61-35295св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - приватний нотаріус Світловодського міського округу ОСОБА_6,
відповідачі: ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , періодичне видання Світловодської міської партійної організації Партії Пенсіонерів України «Газета пенсіонера»,
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного нотаріуса Світловодського міського округу ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Дьомич Л. М., Чельник О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2017 року приватний нотаріус Світловодського міського округу 
ОСОБА_6 (далі - приватний нотаріус ОСОБА_6) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 
(далі - ФОП ОСОБА_2 ), періодичного видання Світловодської міської партійної організації Партії Пенсіонерів України «Газета пенсіонера» (далі - періодичне видання «Газета пенсіонерів»), третя особа - ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті: ІНФОРМАЦІЯ_6, власником якого є ФОП ОСОБА_2 та у липневому випуску Періодичного видання «Газета пенсіонерів» опубліковано статтю, автором якої був ОСОБА_1 , під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В статті поширені відомості, які не відповідають дійсності та ганьблять її честь та ділову репутацію. Зокрема вказувала, що у статті відносно неї зазначено: 1) Абзац 5: «В 2012 году тихо и без лишнего шума Светловодской громадой был фактически украден первый этаж общежития по адресу АДРЕСА_1 (которым управлял КП «Добробут») стоимостью 850 000 грн., принадлежавшего на правах собственности Светловодскому городскому совету, т.е. громаде. Заказчиком этой аферы было известное в городе предприятие СП ООО «Светловодскпобут». Исполнителями этой аферы были (ни много ни мало) отдел Государственной исполнительной службы Светловодского горрайонного управления юстиции (начальник отдела ОСОБА_4 , госисполнитель ОСОБА_5 ), частный нотариус Светловодского нотариального округа ОСОБА_6 , Регистрационная служба Светловодского межрайонного управленния юстиции в лице Государственного регистратора 
ОСОБА_3 »; 2) Абзац 12: «Что касается попытки частного нотариуса 
ОСОБА_6 добиться отмены решения судов, то тут все понятно! Ведь нарушения, которые допустила нотариус, удостоверяя эту сделку (независимо то ли за вознаграждение, то ли по безграмотности) легко тянут на уголовную статью. Кроме того, можно ставить вопрос об отзыве лицензии этого нотариуса». Зазначала про те, що в цьому тексті щодо неї наведено неправдиву й образливу інформацію, оскільки автор статті звинувачує її у причетності до крадіжки майна та до афери при видачі нею 04 лютого 2013 року свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися на 9/100 часток будівлі АДРЕСА_1 . На її думку, відповідачі публічно звинуватили її у вчиненні злочину, тим самим порушивши принцип статті 62 Конституції України. Вказувала про те, що видача нею свідоцтва не є посвідченням угоди (правочину), а тому законодавець не дарма виділив та розмежував в Законі України «Про нотаріат» такі поняття та дії нотаріуса при вчиненні нотаріальних дій, як посвідчення правочину та видача свідоцтва, тому що це різні поняття, різні документи та різний підхід при їх оформленні. Також зазначала, що у даному випадку правочин з передачі майна стягувачу - СП ТОВ «Світловодськпобут» здійснювався не нотаріусом, а Державною виконавчою службою Світловодського МРУЮ Кіровоградської області, шляхом складання відповідного акта, який і є правочином (або угодою в розумінні відповідача). У свою чергу, вона, як нотаріус, не наділена повноваженнями перевіряти чи скасовувати акти державного виконавця. На її думку, усі вислови відповідачів стосовно неї не відповідають дійсності. Окрім того, названі вислови принижують ділову репутацію позивача, умисно викликаючи у читача статті недовіру до позивача, невдоволення його діями та осудження таких. Також, вислови відповідачів про вчинення нею злочинних дій при виконанні своїх посадових обов`язків викликає у читача впевненість негативні емоції щодо моєї професійної діяльності, що негативно відображується на відносинах позивача з споживачами моїх послуг, діловими партнерами, в тому числі - потенційними, через побоювання мати з позивачем ділові стосунки.
 
У зв`язку з викладеним приватний нотаріус ОСОБА_6 просила визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують її права свободи, ганьблять її честь, гідність, ділову репутацію, відомості опубліковані у статті « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та поширені відносно неї у липневому спецвипуску за 
2016 рік Періодичним виданням Світловодської міської партійної організації Партії Пенсіонерів України «Газета пенсіонера» на сайті інтернет-видання Світловодськ (ІНФОРМАЦІЯ_6/), а саме: «Исполнителями этой аферы (кражи общежития по адресу ул АДРЕСА_1 ) были…частный нотариус Светловодского нотариального округа ОСОБА_6 ...», зобов`язати відповідачів спростувати неправдиву інформацію, поширену відносно неї у спосіб та на ресурсах на яких вона була поширена, стягнути судовий збір.
 
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 
04 вересня 2017 року залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 
05 грудня 2017 року позов приватного нотаріуса ОСОБА_6 задоволено.
Визнано недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, відомості опубліковані у статті «Размышления на тему кражи части общежития при помощи должностных лиц » та поширені відносно ОСОБА_6 у липневому спецвипуску за 2016 рік Періодичним виданням Світловодської міської партійної організації Партії Пенсіонерів України «Газета пенсіонера», на сайті інтернет-видання Світловодськ ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) а саме: «Исполнителями этой аферы (кражи общежития по адресу ул АДРЕСА_1 ) были …..частный нотариус Светловодского нотариального округа ОСОБА_6 ...».
Зобов`язано ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , Періодичне видання Світловодської міської партійної організації Партії Пенсіонерів України «Газета пенсіонерів» спростувати неправдиву інформацію, поширену відносно приватного нотаріуса ОСОБА_6 у липневому спецвипуску за 2016 рік, на вебсайті ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: «Исполнителями этой аферы были....частный нотариус Светловодского нотариального округа ОСОБА_6» в спосіб та на ресурсах на яких вона була поширена.
Вирішено питання щодо судових витрат у справі.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поширена відповідачами в газеті інформація стосовно приватного нотаріуса ОСОБА_6 щодо причетності її до «афери» є недостовірною та такою, що порушує її право на повагу, честь, гідність та ділову репутацію. Проте, вимога про спростування такої неправдивої інформації на інтернет сайтах задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо її розміщення, та не вказано власників цих ресурсів, для покладення на них відповідних зобов`язань.
 
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року, 
з урахуванням додаткової постанови Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 
2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову приватного нотаріуса ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , періодичного видання Світловодської міської партійної організації Партії Пенсіонерів України «Газета пенсіонера», третя 
особа - ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат у справі.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що описані в спірних публікаціях події щодо незаконного переходу права власності на частину приміщення гуртожитку від Світловодської міської ради до іншої юридичної особи дійсно мали місце, а автор статті вже після ухвалення судового рішення такі події оцінював як «фактичне викрадення» майна територіальної громади та як аферу. Слово «афера» означає недобросовісне дійство, ризикована справа з метою наживи, сумнівна угода, є синонімом слова шахрайство. Аналіз змісту оспорюваної публікації свідчить про відсутність твердження про факти і вказує на те, що по суті вона є оціночним судженням автора, висновком щодо дій позивача, як приватного нотаріуса при видачі ним свідоцтва про право власності, яке судом визнано недійсним. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо. Оцінюючи дії приватного нотаріуса, автор в публікаціях висловлює припущення, що наявні порушення при посвідченні цієї угоди можливі або за винагороду, або внаслідок безграмотності, що може бути наслідком як кримінальної справи, так і порушення питання про припинення ліцензії.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга приватного нотаріуса ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі приватний нотаріус ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки апеляційним судом належним чином не були встановлені всі обставини, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Зокрема вказує, що судом апеляційної інстанції неправильно було застосовано положення статей 277, 297 ЦК України та статті 
30 Закону України «Про інформацію», тому його висновок про те, що поширена відносно неї інформація про те, що вона є виконавцем злочину, а її неправомірні дії легко тягнуть на статтю КК України є оціночними судженнями автора статті не відповідає дійсності. Вказувала про те, що вона у встановленому законодавством порядку до кримінальної відповідальності не притягувалася, вироку щодо її протиправних дій суди не приймали, тому такі висловлювання автора статті принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Також зазначала, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишились положення статті 62 Конституції України, статті 11 Загальної декларації прав людини, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 17 КПК України, які передбачають невинуватість особи до тих пір , доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому законодавством України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Рішеннями господарських судів на які послався суд апеляційної інстанції за позовом Світловодської міської ради до Відділу державної виконавчої служби Світловодського управління юстиції про визнання акта державного виконавця про передачу майна стягувача недійсним та усунення наслідків, де вона зазначена третьою особою, було визнано недійсним акт державного виконавця і як наслідок цього визнано недійсним видане нею свідоцтво та державна реєстрація права власності на спірне майно. Однак вона вказує, що цим рішенням не було встановлено той факт, що вона є виконавцем злочину щодо заволодіння нерухомим майном, а її дії тягнуть на кримінальну відповідальність. Також зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи їй у задоволенні позову, взагалі не надав ніякої оцінки рішенню Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 березня 2016 року у справі № 401/647/15-ц (провадження № 22ц/781/413/16), яким у задоволенні позову Світловодської міської ради до неї про визнання її дій незаконними та скасування виданого свідоцтва було відмовлено, оскільки міська рада подала позов до неналежного відповідача. Також судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки рішенню апеляційного суду від 23 травня 2017 року у справі № 401/2553/16-ц, яким аналогічний спір за позовом державного реєстратора ОСОБА_3 було задоволено та визнано такими, що не відповідають дійсності факти викладені стосовно дій державного реєстратора в статті «Размышления на ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області.
 
У серпні 2018 року справу № 401/1526/17 передано до Верховного Суду.
 
На підставі розпорядження від 14 квітня 2020 року № 1072/0/226-20 у справі було призначено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді-доповідачеві Каларашу А. А. та визначено суддів, які ввійшли до складу колегії
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 на вебсайті ІНФОРМАЦІЯ_4 та у липневому випуску 2016 року періодичного видання «Газета Пенсіонерів» була опублікована стаття під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », автором якої є ОСОБА_1 . Зокрема, ним було зазначено: «В 2012 году тихо и без лишнего шума у Светловодской громады был фактически украден первый этаж общежития по адресу ул. АДРЕСА_1 (которым управлял КП «Добробут») стоимостью 850 000 грн. принадлежавшего на правах собственности Светловодскому городскому Совету, т. е. громаде. Заказчиком этой аферы было известное в городе предприятие СП ООО «Светловодскпобут». Исполнителями этой аферы были (ни много ни мало) отдел Государственной исполнительной службы Светловодского горрайонного управления юстиции (начальник отдела ОСОБА_4 , госисполнитель ОСОБА_5 ), частный нотариус Светловодского нотариального округа ОСОБА_6, Регистрационная служба Светловодского межрайонного управления юстиции в лице Государственного регистратора  ОСОБА_3 ».
 
Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2016 року, у справі № 912/3669/15 було задоволено частково позов Світловодської міської ради до Відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції, СП ТОВ «Світловодськпобут», ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція», треті особи: Виконавчий комітет Світловодської міської ради, КП «Добробут», приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсними прилюдних торгів та застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним акта.
Визнано недійсним акт про передачу майна стягувачу у зв`язку з тим, що торги не відбулися, затверджений начальником державної виконавчої служби Світловодського МРУЮ Цвігуном В. М. 29 грудня 2012 року, за яким СП ТОВ «Світловодськпобут» було передано нерухоме майно: нежитлові приміщення першого поверху та підвальні приміщення загальною площею 442,9 кв. м, що складає 9/100 часток будівлі, розташовані в п`ятиповерховій цегляній будівлі 
АДРЕСА_2 .
Визнано недійсним свідоцтво, видане та зареєстроване в реєстрі 04 лютого 2013 року за № 53 приватним нотаріусом ОСОБА_6 на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником державної виконавчої служби Світловодського МРУЮ Цвігуном В. М. 29 грудня 2012 року, яким посвідчено, що СП ТОВ «Світловодськпобут», належить на праві власності майно: нежитлові приміщення першого поверху та підвальні приміщення загальною площею 442,9 кв. м, що складає 9/100 часток будівлі, розташовані в п`ятиповерховій цегляній будівлі АДРЕСА_2 .
У задоволенні позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів та застосування наслідків недійсності правочину відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат у справі (а. с. 52-61).
 
Судові рішення господарського суду були мотивовані тим, що на підставі цього акта при видачі приватним нотаріусом свідоцтва від 04 лютого 2013 року про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо прилюдні торги (аукціон), реєстраційний номер 53, не відбулися, не було дотримано вимог законодавства, оскільки свідоцтво оформлено за відсутності допустимих відомостей про правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності саме боржника на майно, а пунктом 
2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» та главою 13 розділу 
1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
 
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).
 
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
 
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
 
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
 
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
 
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
 
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
 
Тобто, за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
 
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
 
Таким чином, у силу положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
 
При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.
 
Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що описані в оспорюваних публікаціях події щодо незаконного переходу права власності на частину приміщення гуртожитку від Світловодської міської ради до іншої юридичної особи дійсно мали місце, а автор статті вже після ухвалення судового рішення такі події оцінював як «фактичне викрадення» майна територіальної громади та як аферу.
 
Варто зазначити, що автор оспорюваної публікації оцінюючи дії приватного нотаріуса висловлював лише припущення про те, що наявні порушення при посвідченні незаконної угоди можливі або за винагороду, або внаслідок безграмотності, що може бути наслідком як кримінальної справи, так і порушення питання про припинення ліцензії.
 
Проте, позивач не позбавлена можливості реалізувати своє право на відповідь та викласти власний погляд на поширену інформацію та доведення перед аудиторією помилковості висловлених відповідачем суджень, надавши їм свою оцінку.
 
Отже, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи у задоволенні позову приватного нотаріуса ОСОБА_6 правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки зміст оспорюваної позивачем публікації свідчить про відсутність твердження про факти і вказує на те, що по суті така публікація є оціночним судженням автора, висновком щодо дій позивача, як приватного нотаріуса при видачі нею свідоцтва про право власності, яке судом визнано недійсним. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо.
 
Враховуючи те, що поширена інформація не містить висловлень у брутальній, принизливій чи непристойній формі, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що підстав для відшкодування моральної шкоди немає.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на той факт, що автор статті звинуватив її в крадіжці та шахрайстві частини приміщення гуртожитку, не підтверджуються змістом публікації і не є реченнями зі статті, а є трактуванням змісту статті з точки зору позивача.
 
Також необґрунтованими є доводи касаційної скарги стосовно того, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 277, 297 ЦК України та статті 30 Закону України «Про інформацію», оскільки вони зводяться до власного тлумачення заявником цих норм матеріального права.
 
Інші наведені доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
 
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного нотаріуса Світловодського міського округу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанціїнабирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий     Судді	В. М. Сімоненко     А. А. Калараш     С. Ю. Мартєв     Є. В. Петров     С. П. Штелик