Постанова
Іменем  України 
 
06 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-905/12
провадження № 61-44454св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
 
учасники справи:
позивач (за первісним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі (за первісним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , неповнолітні: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в інтересах яких діють ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ),
третя особа - служба у справах дітей Вижицької районної державної адміністрації,
позивачі (за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 ,
відповідачі (за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , Берегометська селищна рада Вижицього району Чернівецької області, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Чернівецька міська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області в складі колегії суддів: Перепелюк І. Б.,                    Кулянди М. І., Одинака О. О. від 14 серпня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2012 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АК КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , неповнолітніх: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в інтересах яких діють ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ), третя особа -  служба у справах дітей Вижницької РДА, про виселення.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24 січня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит у вигляді невідновлювальної лінії у розмірі 60 000 грн, з терміном повернення 23 січня 2012 року. У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 24 січня 2007 року між ним та банком був укладений договір іпотеки, згідно умов якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 125,10 кв.м., розташований на АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Позивач зазначав, що в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання виконав частково, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16 травня 2012 року було звернуто стягнення на вищевказаний будинок. Банком    18 липня 2012 року відповідачам надіслані та отримані ними 23 липня 2012 року вимоги про їх виселення з будинку, які залишилися без відповідного реагування. Позивач просив виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають у спірному житловому будинку.
ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 звернулися в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Берегометської селищної ради Вижицького району Чернівецької області, АТ КБ «ПриватБанк», Чернівецької міської ради, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору, визнання частково недійсним договору іпотеки та скасування реєстрації права власності.
Свої вимоги за зустрічним позовом позивачі мотивували тим, що до                   15 квітня 1991 року їх господарство відносилось до суспільної категорії колгоспний двір, членами якого були вони та відповідач ОСОБА_1 . У власності двору станом на 15 квітня 1991 року було рухоме та нерухоме майно, яким користувались спільно, а саме: житловий будинок зі всіма належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначали, що право власності на нерухоме майно належить їм, а не лише ОСОБА_1 , який був головою колгоспного двору. Однак у зв`язку з пред`явленням позовних вимог про їх виселення, з`ясували, що на ім`я ОСОБА_1 виконавчим комітетом Берегометської селищної ради видано свідоцтво серії САВ № НОМЕР_1 від 16 січня 2007 року про право власності на зазначений вище житловий будинок, хоча їм, усім членам двору, належало по ј частині кожному. Згоди на видачу свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_1   не надавали, а тому Берегометською селищною радою були порушені їх майнові права.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від                       24 квітня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ,                         ОСОБА_4 задоволено частково.  Визнано за ОСОБА_2 право власності на ј ідеальну частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , як майно колишнього колгоспного двору. Визнано за ОСОБА_8 право власності на ј ідеальну частку житлового будинку з належними до нього надвірними та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , як майно колишнього колгоспного двору. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј ідеальну частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , як майно колишнього колгоспного двору. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 24 січня 2017 року між                                 АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 371. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про виселення, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_4 набув право власності на спірний житловий будинок не за рахунок коштів отриманих у кредит від АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку із чим позовні вимоги банку не підлягають задоволенню; задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що договір іпотеки є недійсним, оскільки він був вчинений без згоди інших співвласників нерухомого майна колишнього колгоспного двору.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 серпня               2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Вижицького районного суду Чернівецької області від 24 квітня                  2018 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасовано, та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд, погодився з висновками місцевого суду про відмову в позові банку про виселення, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову, апеляційний суд зазначив про те, що зазначені вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
 
У вересні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 14 серпня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати зазначене судове рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки один із співвласників уклав правочин по відчуженню майна, вважається, що він діяв за згодою інших співвласників, зазначений висновок суперечить вимогам частини другої та четвертої статті 369 ЦК України.
Судові рішення в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У грудні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив від                          ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , у якому заявник просить постанову апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову скасувати, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недійсність договору іпотеки, оскільки він був вчинений без згоди інших співвласників нерухомого майна колишнього колгоспного двору.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                        09 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 2-905/12 з Вижницького районного суду Чернівецької області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 24 січня 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 60 000 грн, зі сплатою 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 січня 2012 року.
У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором банк з ОСОБА_1 24 січня 2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідач ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 125,10 кв.м. з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, які розташовані на АДРЕСА_1 належне йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області 16 січня 2007 року на підставі рішення виконкому № 10 від 03 січня 2007 року. Також у договорі іпотеки вказано, що іпотека поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,50 га, на якій розташоване майно і яка знаходиться в користуванні відповідача на підставі довідки № 446 Берегометської селищної ради.
 
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від                        07 березня 2012 року по цивільній справі № 2-163/12/2401 позов                                    АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 січня 2007 року в сумі 30 047,87 грн звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 125,10 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 , і який належить                            ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною 97 446 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
 
Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16 травня                     2012 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від                      07 березня 2012 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки -житловий будинок, змінено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 січня 2007 року в розмірі 30 047,87 грн звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею                           125,10 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , належний  ОСОБА_1 з правом укладення АТ КБ «ПриватБанк» від імені відповідача договору купівлі-продажу будинку з початковою ціною 97 446 грн, та отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням АТ КБ «ПриватБанк» всіх необхідних повноважень щодо продажу будинку. В іншій частині рішення залишено без змін.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                       2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ,               ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від                       14 серпня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року                              № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Статтею 120 ЦК УРСР у редакції 1963 року (чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
У постанові від 18 листопада 2015 року під час розгляду цивільної справи № 6-350цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Позивачі за зустрічним позовом не довели належними та допустимими доказами того, що вищевказане господарство було віднесено до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Одноосібним власником майна на підставі свідоцтва про право від 16 січня 2007 року був   ОСОБА_1 . Зазначене свідоцтво про право власності на спірне майно до звернення стягнення на нього за рішенням суду  ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не оскаржували.
Висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для визнання за позивачами за зустрічним позовом права власності на частину спірного будинку та визнання частково недійсним свідоцтва про право на власності, виданого на ім`я ОСОБА_1 , відповідає доказам у справі та ґрунтується на положенні статті 120 ЦК УРСР.
Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним, оскілки права                ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зазначеним правочином не порушені, так як останні не є співвласниками майна, що передано в іпотеку, а тому згода на його укладення від останніх не вимагалася.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення прийнято без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визначає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 17, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 14 серпня                  2018 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Берегометської селищної ради Вижицього району Чернівецької області, акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Чернівецької міської ради, про визнання частково недійсним свідоцтва про право  власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору, визнання частково недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              М. Є. Червинська
 
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                           В. М. Коротун