ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа №820/2837/17
адміністративне провадження №К/9901/1979/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від    29.11.2017 (в складі колегії суддів: головуючого судді - Старосуда М.І., суддів: Яковенка М.М., Лях О.П.) у справі № 820/2837/17 за позовом Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до ОСОБА_1 про визнання відмови незаконною та стягнення суми,
УСТАНОВИВ:
В липні 2017 року Харківське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі - Харківське МВУВД ФСС, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило: 
- визнати незаконною відмову відповідача у визнанні грошових вимог Харківського МВУВД ФСС капіталізованих платежів в розмірі 26559,69 грн;
- стягнути з ОСОБА_1 капіталізовані платежі у розмірі 26559,69 грн на користь Харківського МВУВД ФСС.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського МВУВД ФСС капіталізовані платежі у розмірі 26559,69 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від    29 листопада 2017 року скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року в частині задоволених позовних вимог та прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить її  скасувати        та залишити в силі постанову першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що  суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №765 (далі - Порядок №765), оскільки вказаний порядок застосовується до всіх випадків ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності. А відповідач у справі припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, а відтак має виконати обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я особі, яка працюючи в нього таке ушкодження отримала.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами встановлено, що  26.05.2011 під час виконання своїх трудових обов`язків у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з водієм ОСОБА_2 стався нещасний випадок, про що свідчить акт форми №01 від 23.06.2011 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.
Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 11.12.2014 ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25% з 01.01.2015 по 01.01.2018 та не призначено групу інвалідності.
Постановою позивача № 2012/20718/20718/19 від 31.01.2015 ОСОБА_2 призначено щомісячну страхову виплату з 01.01.2015 по 31.12.2017.
Згідно з розрахунком середніх показників витрат на медико - соціальне забезпечення за 2016 рік по ВВД ФССНВУ у м. Харкові для розрахунку капіталізованих платежів з платежу "Лікарські засоби" "вид виплати - 80" за відсутністю групи інвалідності така сума складає 2197,18 грн.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.01.2017 внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 позивач 11.04.2017 направив відповідачу заяву про майнові вимоги, якою просив відповідача визнати грошову вимогу капіталізованих платежів в розмірі 26559,69 грн, з яких 22147,57 грн - щомісячні витрати на лікарські засоби (2197,18 грн х 12 х 0,84 = 22147,57 грн), та 4412,12 грн - розмір щомісячної страхової виплати (437,71 грн х 12 х 0,84 = 4412,12 грн).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та положення Порядку №765, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача капіталізованих платежів у розмірі 26559,69 грн.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині та ухвалюючи нове рішення в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, оскільки в даному випадку відбулась не ліквідація фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відповідно Закону України "Про відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом",  а припинення його діяльності відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 51 Господарського кодексу України, то це виключає можливість застосування до правовідносин щодо припинення господарської діяльності за власною ініціативою положення Порядку №765.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 51 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Згідно з частиною другою статті 1205 ЦК України у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено    Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»    від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон    № 1105-XIV).
Основними принципами страхування від нещасного випадку, зокрема, є: своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком; обов`язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, а також добровільність такого страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян-суб`єктів підприємницької діяльності.
Статтею 18 Закону №1105-XIV передбачено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.
Згідно зі ст. ст. 4, 12 Закону №1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків - це некомерційна самоврядна організація, яка проводить збір та акумулювання страхових внесків і фінансується за рахунок страхових внесків страхувальників - роботодавців (юридичних та фізичних осіб).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 11 цього ж Закону №1105-XIV джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Капіталізація платежів для задоволення вимог по зобов`язаннях, що виникли у результаті заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, проводиться відповідно до Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із    зобов`язань підприємства-банкрута перед громадянами    внаслідок    заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, затвердженого постановою  Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №765, і здійснюється по кожній особі з виплатою заборгованості за минулі роки і необхідності виплат майбутніх платежів.
З урахуванням норм ст. 11 Закону №1105-XIV до спірних правовідносин слід застосовувати положення постанови Кабінету Міністрів України №765 від 06.05.2000.
Згідно з ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
Відповідно до п. 1 ч. 2 Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №765, під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати по догляду за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів та види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, необхідність сплати одноразової допомоги у зв`язку з травмою або професійним захворюванням, які можуть призвести до смерті потерпілого, а також інших виплат, передбачених законодавством.
Капіталізація платежів нараховується за період, що визначається, з різниці між середньої тривалості життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації (пункт 3 Порядку).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимоги ст. 11 Закону №1105-XIV та положення Порядку щодо капіталізації платежів поширюються на всі випадки ліквідації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Подібна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 26.06.2012 року у справі № 21-156а12, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 17.03.2013 у справі № 2270/3688/12, від 03.11.2015 у справі №818/3521/14.
Частиною 4 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлено, що для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її    смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.
Отже, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, і саме із внесенням до Єдиного державного реєстру відповідного запису у ОСОБА_1 виникли зобов`язання перед відділенням Фонду у місті Харкові щодо сплати капіталізованих платежів, розрахованих відносно потерпілого ОСОБА_2 .
За встановлених обставин, висновок суду апеляційної інстанції про непоширення на відповідача положень Порядку №765 є помилковими, а відтак постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до  статті 352 КАС України  (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними  Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями  345,  349,  352,  355,  356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:          
Касаційну скаргу Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області задовольнити.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від  29 листопада        2017 року скасувати.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Головуючий                                              А. Ю. Бучик
Судді:                     Л. Л. Мороз 
                                               А. І. Рибачук