ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 березня 2020 року           справа №200/13025/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача – Д`яконової Кристини Ігорівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року (повний текст складено 23 грудня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/13025/19-а (суддя І інстанції – Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за участю третьої особи Департамент захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення №19/031-18 від 02.08.2019 року про відмову в призначені пенсії  та зобов`язання  вчинити певні дії,-

                                                              В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за участю третьої особи Департамент захисту економіки Національної поліції України відповідно до якої просив суд визнати протиправним та скасувати рішення №19/031-18 від 02.08.2019 року про відмову в призначені пенсії  та зобов`язати призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” з зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах часу участі в антитерористичної операції з 07.04.2014 року по 01.03.2018 року – один місяць за три місяці. 
03.03.2018 року в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.03.2018 року відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції (наказ №39 о/с від 23.02.2018 року).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2018 року  у справі у справі за позовом ОСОБА_1 до Департамент захисту економіки Національної поліції України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 : визнано протиправною відмову ДЗЕНПУ в оформленні документів для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 ; зобов`язано ДЗЕНПУ оформити та подати до органу ПФУ документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 12 ЗУ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Так, вказаним судовим рішенням було встановлено незаконність дій Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 період проходження служби в АТО відповідно до вимог п.п. “а” п. 3 Постанови №393 - один місяць за три місяці.
На виконання вказаного рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2018 року у справі № 0540/5270/18-а, яке набрало законної сили 14.11.2018 року, після неодноразових звернень ОСОБА_1 та відкриття виконавчого провадження, ДЗЕ ЮТУ було спрямовано до ГУ ПФУ України в Донецькій області пакет документів для призначення позивачу пенсії за вислугою років.
Проте, пенсію за вислугою років так і не було призначено.
Рішенням ТУ ПФУ в Донецькій області від 02.08.2019 року №19/031-18 було відмовлено в призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 . Приймаючи вказане рішення відповідач посилається на п. “а” ст. 12 Закону України № 2262 та зазначає, що в поданні для призначення пенсії від 15.07.2019 року № 713 та у витязі з наказу про звільнення від 23.02.2018 року № 39 о/с зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становить 18 років 6 місяців.
З таким рішенням відповідача ОСОБА_1 категорично не погоджується.  
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі № 200/13025/19-а у задоволенні позову – відмовлено.
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.  Позивач зазначає, що пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно з п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Закон № 2262 містить бланкетну норму, що відображена в статті 17-1, згідно з якою порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанцій встановлено, що 03.03.2018 року відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції (наказ №39 о/с від 23.02.2018 року).
Як вбачається з наказу №39 о/с від 23.02.2018 року станом на день звільнення стаж   ОСОБА_1 служби в поліції склав 18 років 06 місяців 18 днів, вислуга років на пільгових умовах - 11 років 09 місяців 17 днів.
Згідно із довідкою ГУ МВС України у Донецькій області від 17.04.2018 року №107/нк майор поліції ОСОБА_1 в період з 07.04.2014 року по 06.11.2015 року був зарахований до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах антитерористичної операції на території Донецької області.
Відповідно до довідки № 2616/39/04-2018 від 02.03.2018 року ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності,суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області з 07.11.2015 року по 01.03.2018 року.
Отже загальний період участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції на території Донецької області складає з 07.04.2014 року по 01.03.2018 року - 3 роки 10 місяців 22 дні.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2018 року №0540/5270/18-а у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні було частково задоволені позовні вимоги. Визнано протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України в оформленні документів для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 . Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України оформити та подати до органу ПФУ документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 12 ЗУ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Вказаним судовим рішенням було встановлено незаконність дій Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду проходження служби в АТО відповідно до вимог п.п. “а” п. 3 Постанови № 393 - один місяць за три місяці.
На виконання вказаного рішення Донецького окружного адміністративного суду від року у справі № 0540/5270/18-а, яке набрало законної сили 14.11.2018 року, після неодноразових звернень ОСОБА_1 та відкриття виконавчого провадження, Департаментом захисту економіки Національної поліції України було спрямовано до ГУ ПФУ України в Донецькій області пакет документів для призначення позивачу пенсії за вислугою років.
Рішенням від 02.08.2019 року за № 19/031-18 Головне управління відмовило в призначення пенсії за вислугою років.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що в поданні для призначення пенсії від 15.07.2019 року № 713 та у витязі з наказу про звільнення від 23.02.2018 року № 39 о/с зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становить 18 років 6 місяців.
Враховуюче викладене позивачу відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років на день звільнення, передбаченою пунктом “а” статті 12 Закону України №2262. 
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, визначає  Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Пунктом "б" статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Згідно зі  ст.12 Закону № 2262-ХІІ,  пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”  статті 1-2 цього Закону  крім осіб, зазначених у частині третій  статті 5 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби зокрема: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. 
Одночасно  стаття 17 Закону № 2262-XII  визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років при призначенні пенсії.        
Згідно з частиною другої  статті 17 Закону № 2262-XII  до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього  Закону додатково  зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховується тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення. 
Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 22 календарних роки та 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. 
Суд зазначає, що пільгова вислуга років позивача  має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення, відповідно до ст.13 Закону № 2262, за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.
Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що до спірних правовідносин для визнання права на призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню   Постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки згідно ч.3 ст.7 КАС України, у разі невідповідності правового акта  Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Приписи п.3   Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону №2262 застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.3   ст.7 КАС України має вищу юридичну силу.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі №200/2857/19-а, від 24 жовтня 2019 року у справі № 295/7219/16-а, від 17 жовтня 2019 року у справі № 761/19075/17, від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 295/15121/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі №295/6454/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений зі служби в органах поліції 23.02.2018, і на момент звільнення його вислуга років складала 18 років 06 місяців 18 днів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.
За таких обставин у разі відсутності у позивача достатньої вислуги років відповідач правомірно відмовив у призначені пенсії за вислугою років.
Згідно з пп. 1, 2 ч. 3  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.
Крім того, відповідно до  ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу представника позивача – Д`яконової Кристини Ігорівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі № 200/13025/19-а - залишити без задоволення.  
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі № 200/13025/19-а - залишити без змін.  
Повне судове рішення складено 10 березня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий          суддя                                                                                 А.А. Блохін

Судді                                                                                                               Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В.Сіваченко