ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/346/20 Справа № 202/156/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 березня 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року щодо 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції,  ОСОБА_1 21.12.2019 року о 04.20 годин у м. Дніпро по пр. Слобожанський, 28а, керував транспортним засобом Toyota д/н НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу "Драгер" у присутності двох свідків та результат огляду склав 2,05 проміле, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України.
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 420, 40 гривень.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк для оскарження цієї постанови, оскільки про день та час розгляду справи в суді першої інстанції він повідомлений не був,оскаржувану постанову не отримував, про наявність цієї постанови він дізнався після ознайомлення з матеріалами справи, також просить постанову скасувати, винести нову постанову, якою закрити щодо нього провадження по адміністративній справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі, грубо порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.
Зазначає, що жодної повістки про виклик до суду він не отримував, хоча він мав намір приймати участь в судових засіданнях разом із захисником, окрім того, в день винесення судом постанови він перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, а тому судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки у суду не було правових підстав розглядати справу за його відсутності.
Вказує на те, що на вимогу працівників поліції він пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера "Drager", однак з даними зафіксованими цим технічним пристроєм він не погодився, про що свідчить відсутність його підпису в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У разі його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими, такий огляд необхідно було провести в найближчому закладі охорони здоров`я, однак поліцейський, у встановленому законом порядку, не направляв його у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки таке направлення в матеріалах справи відсутнє. 
Також зазначено, що огляд проведено за допомогою алкотестера "Drager", при цьому не зазначено номер цього спеціального технічного засобу, що позбавляє можливості його ідентифікувати.
Звертає увагу на те, що акти огляду на стан сп`яніння, протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського складені з чисельними виправленнями щодо показників про стан сп`яніння, що ставить під сумнів результати огляду на стан сп`яніння.
Крім того, алкотестер "Drager" не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, оскільки на сьогодні в Україні взагалі відсутній перелік спеціальних технічних засобів, призначених для огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Зазначає, що докази, на які посилається суд в якості доведення його вини, не могли бути взяті до уваги, оскільки є неналежними.
Так, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні в якості свідків не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки такі пояснення є неналежними доказами.
Вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що йому поліцейськими пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, а також, що він відмовився від проходження такого огляду.
Посилається на те, що зважаючи на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення нормам ст.256 КУпАП, суд першої інстанції мав усі підстави повернути протокол для належного оформлення.
Зазначає, що дослідивши в судовому засіданні та поклавши в основу оскаржуваної постанови відеозапис вчиненого правопорушення, суд першої інстанції не врахував того, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє будь-яке посилання на застосування технічних засобів для фіксації правопорушення, оскільки у рапорті поліцейського вказано: "Відеофіксація", однак не зазначено на який саме портативний відеореєстратор та карту пам`яті (назва, марка, модель, інвентарний та номенклатурний номер тощо) здійснено запис.
Окрім того, його не відстороняли від керування транспортним засобом, що в сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейських з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП.
В суді апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Вимоги апеляційної скарги  ОСОБА_1 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягають задоволенню, оскільки рішення суду приймалось за його відсутності, копію постанови він отримав лише 03 березня 2020 року, а апеляційну скаргу він подав 04 березня 2020 року, дотримавшись 10-тиденного строку на її оскарження.
Твердження  ОСОБА_1 щодо не направлення йому повістки про виклик до суду в судове засідання на 18 лютого 2020 року та порушення його прав судом, який розглянув справу в його відсутність, не заслуговують на увагу у зв`язку з тим, що він був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи як 24 січня 2020 року, так і на 18 лютого 2020 року, що підтверджується наявністю в матеріалах справи повісток та заяв від ОСОБА_1 , який надавав суду першої інстанції заяви від 23 січня 2020 року про перенесення розгляду справи та від 29 січня 2020 року про надання справи для ознайомлення, у зв`язку з чим він був ознайомлений про час розгляду справи на 18 лютого 2020 року (а. с. 13).
Також не приймається до уваги посилання ОСОБА_1 про те, що на час розгляду справи щодо нього він перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, оскільки до суду першої інстанції він таких відомостей не надавав, а також не надавав будь-яких заяв про поважні причини неявки до суду, тому суд не позбавлений був можливості проводити розгляд справи в його відсутність, у зв`язку з чим доводи щодо порушення його прав є безпідставними. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
Так, обставини вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 102213 від 21 грудня 2019 року, де наведені обставини підтверджуються актом огляду на стан сп`яніння, що підписаний двома свідками ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , відповідно до яких результат тесту на стан сп`яніння становить 2,05 % проміле, роздруківкою тесту на стан сп`яніння з аналогічним показником, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого  ОСОБА_1 не заперечував щодо результату тесту на стан сп`яніння (20191221122927000058), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (а. с. 3, 4), відповідно до яких водій  ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, та результат тесту склав 2,05 % проміле, та іншими матеріалами справи, внаслідок чого суд дійшов вмотивованого висновку про визнання  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, суд в постанові пославсь на дослідження всіх наданих йому доказів, в тому числі і відеозапису, який підтверджує встановлені судом обставини та результат тесту на стан сп`яніння - 2,05 % проміле, клопотання про допит свідків в судовому засіданні суду першої інстанції не заявлялись, а тому те, що не було допитано свідків - не свідчить про неповноту судового розгляду. Також свідки викликались до суду апеляційної інстанції, однак не з`явились (а. с. 43-44). На їх виклику ОСОБА_1 не наполягав, не заперечував проводити апеляційний розгляд у їх відсутності.
Відсутність підписів ОСОБА_1 не свідчить про незгоду із результатом тесту, оскільки відповідно до відеозапису події водію було продемонстровано результат огляду на стан алкогольного сп`яніння - 2,05 % проміле та ОСОБА_1 заперечень не мав, не викладені заперечення і у протоколі про адміністративне правопорушення. Також під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 пояснив, що проходити огляд в лікарні не бажав, тому як йому треба було їхати у справах. 
Відповідно до матеріалів справи, тест на стан алкогольного сп`яніння був проведений за допомогою приладу Alcotest 6820 із зазначенням приладу № АRHK -0530, що підтверджує роздруківка тесту та акт огляду, на якому також зазначено номер цього технічного засобу, а тому доводи ОСОБА_1 з цих підстав є необґрунтованими.
Посилання  ОСОБА_1 на незаконність застосування приладу «ALCOTEST 6820» необґрунтоване, оскільки при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законами України «Про дорожній рух» та «Про Національну поліцію», затвердженою наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до Розділу ІІ вказаної Інструкції поліцейський, за наявності підстав, встановлених законодавством, проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. При цьому поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Оскільки ОСОБА_1 не заперечував щодо результату огляду, про що зафіксовано на бодікамері поліцейського, то підстави для направлення його до закладу охорони здоров`я для проведення огляду відповідно до п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, відсутні. 
Тому порушення прав ОСОБА_1 , якого не було направлено до медичного закладу для проходження огляду, не вбачається, оскільки відсутні дані, що результати огляду ним оскаржувались. 
Також не приймаються до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що йому пропонували працівники поліції пройти огляд у медичному закладі, оскільки відповідно до відеозапису події водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці за допомогою алкотестера "Драгер" (20191221122748000056).
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи направлення  ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставними, оскільки відповідно до протоколу та матеріалів справи, огляд  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за його згодою із застосуванням приладу "Драгер 6820", відповідно до якого, у  ОСОБА_1 виявлено 2,05 % проміле, не заперечував щодо його результату, та не наполягав на проходженні медичного огляду в лікарні, що підтверджується відеозаписом з бодікамери працівника поліції (20191221122927000058).
Щодо посилання на відсутність в матеріалах справи доказів відсторонення  ОСОБА_1 від керування, то вони не узгоджуються із наявним рапортом, відповідно до якого водія було відсторонено від керування автомобілем марки "Toyota", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не спростовує висновки суду щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Твердження щодо відсутності в протоколі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 посилання на застосування технічних засобів для фіксації правопорушення не є слушними, оскільки в ньому зазначено про долучення до протоколу матеріалів справи, а саме: роздруківки із результатом тесту та акту огляду на стан сп`яніння, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, письмових пояснень свідків та рапорту поліцейського в якому зазначено про відеофіксацію (а. с. 1-7).
       Посилання  ОСОБА_1 на чисельні виправлення в акті огляду на стан сп`яніння, в рапорті поліцейського та в протоколі про адміністративне правопорушення щодо результату тесту огляду заслуговують на увагу, але вказані виправлення спростовуються наявністю результату на роздруківці з приладу "Драгер", де надруковано результат тесту, а саме: 2,05 % проміле, тому вони не впливають на встановлені судом обставини щодо порушення  ОСОБА_1 пункту 2.9"а" Правил дорожнього руху України.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів не убачається, тому вказані доказі є належними та допустимими.
Беручи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не можна визнати обґрунтованими, тому апеляційна скарга  задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279,280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи  ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
П О С Т А Н О В И В:
Поновити строк особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року- залишити без задоволення.
Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.       

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Є. Джерелейко