ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/3614/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Чус О.В., 
судді:  Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.
Секретар судового засідання: Охота В.В.

Представники сторін не з"явились про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. 

Розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на  ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019, яка  набрала законної сили з моменту її підписання - 17.12.2019р., суддя  Панна С.П., у справі №904/3614/19
за позовною заявою третьої особи з самостійними вимогами -   ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення суми боргу у розмірі 120 000,00грн.
у справі
за позовом Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" 
до ОСОБА_2 
про  звернення стягнення на предмет іпотеки, 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Публічне акціонерне товариство "ДЕЛЬТА БАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , у якій просить в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЛЯ 2018" (84100, Донецька обл., місто Слов`янськ, вул. Дарвіна, будинок 214; Ідентифікаційний код юридичної особи: 20211130) за Кредитним договором № 04/14//11-КЛТ від 16.11.2011 перед Публічним акціонерним товариством "ДЕЛЬТА БАНК" (01133, м. Київ, вул. Коновальця (Щорса), будинок 36-Б; Ідентифікаційний код юридичної особи: 34047020), яка станом на 15.07.2019 складає 13 675 514,37 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №04/14/101/11-КЛТ, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. за реєстровим номером 1320, власником якого є ОСОБА_2 (Ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 ), а саме на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2684 га, що розташована на АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № 1210100000:03:217:0054, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
13.12.2019р. до суду надійшла позовна заява   ОСОБА_1 , як третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору до ОСОБА_2 , в якій просить  стягнути суму боргу у розмірі 120 000,00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 у справі у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу у розмірі 120 000,00грн. -відмовлено, на підставі положень ч.1 ст. 175, ст. 234 ГПК України.
Ухвала господарського суду обґрунтована тим, що даний спір не є господарським і повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства, оскільки як вбачається з матеріалів заяви  відносини між сторонами виникли на підставі позики між фізичними особами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із згаданим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Так, скаржник вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, з огляду на наступне.
Як було зазначено у позовній заяві від 13 грудня 2019 року, 20 березня 2019 року, позивачем- ОСОБА_1 була надана громадянці ОСОБА_2 , грошова позика у розмірі 120 000 гривень 00 копійок, зі строком повернення - до 01 листопада 2019 року, що підтверджуються розпискою ОСОБА_2 від 20 березня 2019. Відповідно до умов розписки, за повернення позики ОСОБА_2 відповідає всім своїм особистим майном, що належить їй на праві власності.
У погоджений строк ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, суму боргу за договором позики в розмірі 120 000 гривень 00 копійок не повернула, умови договору не виконала.
Як зазначено скаржником, на початку грудня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень останньому стало відомо про наявність справи №904/3614/19, за позовом ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку площею 0,2684 га, що розташована на АДРЕСА_1, кадастровий номер 1210100000:03:217:0054.
Проте, за твердженням скаржника, відповідно до умов розписки, за повернення позики ОСОБА_2 відповідає всім своїм особистим майном, що належить їй на праві власності, відповідно і зазначеною земельною ділянкою, кадастровий номер 1210100000:03:217:0054.
Таким чином, скаржник вважає, що у випадку задоволення позовних вимог ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» предмет спору у справі № 904/3614/19 - земельна ділянка буде реалізована шляхом продажу з прилюдних торгів, а відтак скаржник буде позбавлений можливості належним чином захисти свої порушені права.
За твердженням скаржника, наявність договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого за повернення позики ОСОБА_2 відповідає всім своїм особистим майном, що належить їй на праві власності - в т.ч. і земельною ділянкою, яка є предметом спору за первісним позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 у справі № 904/3614/19, зумовлює виникнення у скаржника права на позов, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову.
Тому на думку скаржника, посилання суду першої інстанції про те, що спір повинен вирішуватись і порядку цивільного судочинства, не кореспондуються із положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
ПАТ «Дельта Банк» у поясненнях на апеляційну скаргу просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 року по справі № 904/3614/19 залишити без задоволення.
Зокрема Банком зазначено, що зустрічна позовна заява ОСОБА_1 не належить до юрисдикції господарських судів, а отже, відповідно до п.1 ч.І ст.175 ГПК суд правомірно відмовив у відкритті провадження у справі.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на наявність Договору позики, відповідно до умов якого за повернення позики ОСОБА_2 відповідає всім своїм особистим майном, що належить їй на праві власності - в т.ч. і земельною ділянкою, яка є предметом спору.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявні записи про іпотеку та обтяження щодо земельної ділянки: 1210100000:03:217:0054, що підтверджується матеріалами справи.
Як зазначено Банком, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки визначено у розділі 5 Іпотечного договору. Згідно з п. 4.4. цього розділу, передбачено право Іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.
Відмова у відкритті провадження не позбавляє ОСОБА_1 доступу до правосуддя. Так, якщо ОСОБА_1 вважає, що не виконанням ОСОБА_2 . Договору позики від 20.03.2019року, порушуються його права, він, як фізична особа, жодним чином не позбавлений можливості звернутися з позовом до відповідного суду в порядку цивільного судочинства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки до апеляційної скарги апелянтом не додано доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі та порядку.
29.01.2020 від скаржника на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з долученням доказів сплати судового збору встановленому законом розмірі та порядку.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні   на 05.03.2020 на 12:00 годин.
05.03.2020 року у судовому засіданні оголошено перерву до 17.03.2020 р. 
17.03.2020 у судовому засіданні оголошено  вступну та резолютивну частини постанови  по справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Публічне акціонерне товариство "ДЕЛЬТА БАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , у якій просить в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЛЯ 2018" (84100, Донецька обл., місто Слов`янськ, вул. Дарвіна, будинок 214; Ідентифікаційний код юридичної особи: 20211130) за Кредитним договором № 04/14//11-КЛТ від 16.11.2011 перед Публічним акціонерним товариством "ДЕЛЬТА БАНК" (01133, м. Київ, вул. Коновальця (Щорса), будинок 36-Б; Ідентифікаційний код юридичної особи: 34047020), яка станом на 15.07.2019 складає 13 675 514,37 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №04/14/101/11-КЛТ, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. за реєстровим номером 1320, власником якого є ОСОБА_2 (Ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 ), а саме на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2684 га, що розташована на АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № 1210100000:03:217:0054, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
13.12.2019р. до суду надійшла позовна заява   ОСОБА_1 , як третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору до ОСОБА_2 , в якій просить  стягнути суму боргу у розмірі 120 000,00грн.
Як вбачається з позовної заяви від 13.12.2019 року, 20.03.2019 року, позивачем- ОСОБА_1 була надана громадянці ОСОБА_2 , грошова позика у розмірі 120   000, 00 грн, зі строком повернення - до 01.11.2019 року, що підтверджуються розпискою ОСОБА_2 від 20 березня 2019. Відповідно до умов розписки, за повернення позики ОСОБА_2 відповідає всім своїм особистим майном, що належить їй на праві власності.
Позивач посилається на те, що у погоджений строк ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, суму боргу за договором позики в розмірі 120   000, 00 грн не повернула, умови договору не виконала.
Оскільки ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку площею 0,2684 га, що розташована на АДРЕСА_1, кадастровий номер 1210100000:03:217:0054 та враховуючи умови розписки щодо меж відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за Договором позики від 20.03.19, позивач - ОСОБА_1 посилається на виникнення у останнього права на позов, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з частиною першою   статті 4 ГПК України   право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Відповідно до частини другої   статті 4 ГПК України   юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Отже, норми господарського процесуального законодавства закріплюють право фізичних осіб звертатися до господарського суду з позовами саме у випадку, коли їх справа віднесена до юрисдикції господарського суду.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої   статті 20 ГПК України   господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви  відносини між сторонами виникли на підставі позики між фізичними особами.
Позивач - ОСОБА_1 посилається на наявність договору позики, укладеного  між   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого за повернення позики ОСОБА_2 відповідає всім своїм особистим майном, що належить їй на праві власності - в тому числі і земельною ділянкою, яка є предметом спору за первісним позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 у справі №904/3614/19, що зумовлює виникнення у ОСОБА_1  права на позов, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову.
За приписами   статті 49 ГПК України   треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.
При цьому позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення частини п`ятої статті   49   та частини четвертої статті   180 ГПК України. Відповідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення   статті 180 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей   162,   164,   172,   173   цього   Кодексу.
Відповідно до частин другої та третьої   статті 180 ГПК України   зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги      за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої   статті 49 ГПК України   обов`язково має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.
Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів   статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.
Як убачається з матеріалів справи, спір між сторонами за первісним позовом виник із зобов`язальних відносин щодо часткового погашення заборгованості за Кредитним договором № 04/14//11-КЛТ від 16.11.2011 перед Публічним акціонерним товариством "ДЕЛЬТА БАНК", звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №04/14/101/11-КЛТ, тобто щодо виконання господарських зобов`язань, і не стосується прав і обов`язків ОСОБА_1 
Разом з тим позов ОСОБА_1  як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до    ОСОБА_2   про   стягнення   суми  боргу  у  розмірі 120 000,00грн., обґрунтовано порушенням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язання за договором позики стосовно повернення у строк суми позики.
Таким чином, предмет спору за первісним позовом - заборгованість за кредитним договором, а за позовом третьої особи із самостійними вимогами - заборгованість за договором позики.
Оскільки заявлений фізичною особою ОСОБА_1   позов не      взаємопов`язаний з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, які відповідно врегульовані нормами зобов`язального права, це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.
Відповідно до приписів частини шостої   статті 180 ГПК України   зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. 
Таким чином, перевіряючи наявність чи відсутність підстав для спільного розгляду позову ОСОБА_1  з первісним позовом, суд першої інстанції помилково послався на   статтю 175 ГПК України, якою врегульовано підстави для відмови у відкритті провадження у справі, натомість мав повернути вказану заяву заявнику на підставі частини шостої   статті 180 цього Кодексу.
Передбачене   статтею 49 ГПК України   право особи вступити у   справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.
Позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої   статті 49 ГПК України   має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та      відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.
Вказаний правовий висновок викладено у  постанові Великої Палати Верховного Суду України від 12.06.2019 року у справі  № 916/542/18.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до   статті 236 Господарського процесуального кодексу України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини 1   статті 237 Господарського процесуального кодексу України   при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково,    ухвалу Господарського суду у справі скасувати, ухваливши нове рішення - про повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 271, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 у справі №904/3614/19 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву повернути ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду 

Повний текст постанови складений  23.03.2020р.

Головуючий суддя                                                                                О.В. Чус  

Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова

        Суддя                                                                                                    Е.В. Орєшкіна