ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Львів	Справа № 338/264/20 пров. № А/857/4538/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,
за участю секретаря судового засідання                              Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2020 року, прийняте суддею Битківським Л.М. у смт. Богородчани, у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника СРПП №4 Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Середюка Миколи Борисовича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
                                                        встановив:
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №325644, винесену 27 лютого 2020 року начальником СРПП №4 Богородчанського ВП Середюком М.Б., якою його (позивача) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Провадження у зазначеній справі про адміністративне правопорушення позивач просить закрити.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2020 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про порушення правил дорожнього руху, а саме рух транспортного засобу поза населеним пунктом без ближнього світла фар (ч. 2 ст. 122 КУпАП) нічим не підтверджена та до неї не додано будь-яких фактичних даних, які б могли бути оцінені як доказ винуватості позивача.
Крім того, невірною є кваліфікація порушення на яке акцентує відповідач, оскільки подібне передбачено ст. 125 КУпАП, а не як кваліфіковано ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та із порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд допустився процесуальної помилки, оскільки не залучив Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області хоча у судовому рішенні покликався на дану обставину.
Щодо порушення норм матеріального права, то поліцейський діяв у відповідності до законодавства та постанова прийнята інспектором обґрунтовано з врахуванням всіх доказів (матеріали відеофіксації, пояснення).
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно із постановою серії БАА №325644, винесеною        27.02.2020 року начальником СРПП №4 Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Середюком М.Б., Гуменяк С.В. 27.02.2020 року, о 10 год. 15 хв., на автодорозі Богородчани–Гута, керував транспортним засобом ВАЗ 2110, д.н.з НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, а також не увімкнув аварійну сигналізацію після зупинки транспортного засобу, чим порушив п.9.8 та 9.9 б) Правил дорожнього руху України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 9.8 ПДР України визначено, зокрема, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.
Згідно з пп. б п. 9.9. ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема у разі зупинки на вимогу поліцейського.
Статтею 125 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді попередження за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями          121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з ч.2, 3 статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
З наявної в матеріалах справи оскаржуваної постанови встановлено, що така не містить інформації про здійснення будь-якої фіксації правопорушення. До вказаної постанови не додано жодних доказів, які поза розумним сумнівом доводять вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення. Також, матеріали відеофіксації не долучені до справи з яких можна було б зробити висновок про винуватість позивача та не представлено жодних інших доказів. Крім того, не зазначено (пункт 7 постанови), що додається до постанови (відеозапис чи фото).
Відтак, в порушення частини третьої статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що ч.2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів, зокрема за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, тощо. Вказана норма є бланкетною і зобов`язує посадову особу, яка її застосовує визначити конкретний пункт правил дорожнього руху, який порушено.
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що відповідальність наступає за порушення правил користування зовнішніми світловими приладами, які регулюються розділом 19 ПДР, а також за окремі порушення розділу 9 ПДР, яким регулюється порядок застосування попереджувальних сигналів. Зокрема, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом, однак відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП передбачена лише за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху, чи зміні його напрямку, усі інші порушення слід кваліфікувати за ст. 125 КУпАП.
Відтак, вказані обставини вказують на не зовсім коректну кваліфікацію інспектором поліції вчиненого адміністративного правопорушення.
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом – рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.
Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесену постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі закрити.
Покликання апелянта на порушень процесуального права, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема ухвалою від 03.03.2020 р. (а. с. 12), якою суд відкрив провадження у справі і залучив Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області в якості другого відповідача.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
                                                             постановив:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду                                 Івано-Франківської області від 13 березня 2020 року у справі № 338/264/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 
Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 18.06.2020 року.