Постанова
Іменем України                                          
27 травня 2020 року                                                                     
м. Київ                                                                    
справа №695/3878/16-ц
провадження № 61-48070св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач),               Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Кравченок Сергій Валерійович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Сіренка Ю. В., Гончар Н. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Кравченка Сергія Валерійовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, визнання недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати недійсними з моменту укладення договір купівлі-продажу від 15 квітня 2013 року житлового будинку загальною площею 100,4 кв. м на АДРЕСА_1 , а також договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1379 га, кадастровий № 7121587801:03:008:0522 від 15 квітня                     2013 року; скасувати рішення приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С. В. № 1654414 від 15 квітня 2013 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вказані вище житловий будинок та земельну ділянку; визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виданий приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С. В. від 29 березня 2013 року № 1778549, а також скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С. В. від 29 березня 2013 року № 1243037 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 житлового будинку на АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 09 березня 1993 року серія та номер 5.
В обґрунтування позову вказано на те, що у власності позивача з 1993 року перебуває незавершене будівництвом домоволодіння на АДРЕСА_1 , наразі, близько 90 % готовності. Згідно договору дарування від 09 березня 1993 року, посвідченого секретарем Новодмитрівської сільської ради Печерицею О. І. за реєстровим № 11, позивач прийняла у дар житловий будинок, загальною площею 100,4 кв. м (домоволодіння),який складав 68 % готовності. Незавершене будівництво було зареєстроване Золотоніським виробничим відділком ЧООБТІ за від 17 березня 1993 року № 516 у реєстровій книзі № 2.
Позивач вказує, що з боку покупця за оспорюваними договорами купівлі-продажу її будинку та земельної ділянки та його законного представника ОСОБА_3 (сестри позивача) мали місце обман щодо проведення реального розрахунку за придбане майно, адже коштів за продану нерухомість позивач не одержувала. Позивач покладалася на добропорядність своєї сестри в питанні нотаріального оформлення документів на незавершене будівництво та у зв`язку з цим підписала договори купівлі-продажу від 15 квітня 2013 року.
Крім того, приватний нотаріус Кравченок С. В. провів як державний реєстратор повторні реєстраційні дії на нерухоме майно на підставі договору дарування від 09 березня                  1993 року та помилково вказав у спірному договорі купівлі-продажу житлового будинку від 15 квітня 2013 року як правовстановлюючий документ на нерухоме майно свій витяг від 29 березня 2013 року. Згідно цього витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно нотаріусом помилково вказано, що нерухомість є завершена будівництвом та введена в експлуатацію. При цьому року побудови в технічному паспорті нерухомості немає, документів про введення об`єкту в експлуатацію по спрощеному порядку (як будівництво до 1992 року) чи в порядку реєстрації декларації про готовність (в інспекції ДАБК в Черкаській області) не надано.
Довідка Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району про реєстрацію осіб у спірному домоволодінні та належність об`єкту позивачу датується 09 квітня 2013 року, а реєстраційні дії проведені 31 березня 2013 року. У цій довідці немає відомостей про рік побудови та інформації про введення в експлуатацію.
Крім того, з витягу від 29 березня 2013 року вбачається, що державним реєстратором зареєстровано завершене будівництвом домоволодіння за іншою адресою, ніж та, яка вказана у договорі: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня           2018 року позовні вимоги задоволено.
Визнано недійсними з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 100,4 кв. м на АДРЕСА_1 , підписаний 15 квітня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1379 га, кадастровий номер 7121587801:03:008:0522, підписаний 15 квітня 2013 року       ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 . Скасовано рішення приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С. В. від 15 квітня 2013 року № 1654414 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок площею 100,4 кв. м на АДРЕСА_1 , а також від 15 квітня 2013 року № 1654414 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,1379 га, кадастровий номер 7121587801:03:008:0522, АДРЕСА_1 . Визнано недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виданий приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С. В. від 29 березня 2013 року № 1778549, а також скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С. В. від 29 березня 2013 року № 1243037 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 житлового будинку на АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування                    від 09 березня 1993 року, серія та номер 5.
Задовольняючи позов місцевий суд виходив з того, що оспорювана реєстраційна дія проведена не щодо майна, що належить позивачу. Покупець ОСОБА_2 ввів в оману продавця нерухомого майна ОСОБА_1 стосовно грошового розрахунку за придбану нерухомість, при цьому дозволу органу опіки та піклування саме на передачу неповнолітнім ОСОБА_2 грошових коштів, визначених договором не надавалось, а приватний нотаріус Кравченок С. В. незаконно провів реєстрацію незавершеного будівництвом житлового будинку на АДРЕСА_1 як готового нерухомого майна у той час як це є об`єктом незавершеного будівництва.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Апеляційного суду Черкаської області у складі суддів: Фетісової Т. Л., Сіренко Ю. В., Гончар Н. І. залишено без розгляду.
Залишаючи без розгляду заяву позивача суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстави заявленого відводу не є винятковими, а оскільки заява подана з пропуском визначеного частиною третьою статті 39 ЦПК України процесуального строку, тому у відповідності до вимог частини другої статті 126 ЦПК України заяву залишено без розгляду.
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С. В. задоволено. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Кравченка С. В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, визнання недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Кравченка С. В. про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації прав на їх підставі  залишено без задоволення. Провадження у цій справі в частині позовних вимог про скасування витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасування рішення державного реєстратора від 29 березня                      2013 року № 1243037 про державну реєстрацію права власності закрито. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у договорі купівлі-продажу будинку зазначено, що його продаж здійснено за 180 720 грн, земельної ділянки - за 30 338 грн, які покупець сплатив повністю до підписання цих договорів, при нотаріальному посвідченні цих договорів сторони своїми підписами засвідчили відсутність матеріальних, грошових та інших будь-яких претензій один до одного. Доказів того, що зазначені пункти договорів сторонами не виконано та відповідач не розрахувався за придбане нерухоме майно, суду не надано.
Апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи позивача про введення її покупцем в оману щодо порядку розрахунку за договором, обставини неотримання грошових коштів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Умислу відповідача щодо приховування від нього обставин, які мали істотне значення при укладенні договорів позивачем не доведено.
Апеляційний суд також дійшов висновку про неможливість розгляду по суті в порядку цивільного судочинства позовних вимог про визнання недійсним витягу від 29 березня 2013 року № 1778549 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса від 29 березня 2013 року № 1243037 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 житлового будинку, оскільки позивач не порушує перед судом питань щодо спору відносно цивільних прав, зафіксованих такими діями державного реєстратора. При цьому, позов в цій частині вимог обґрунтовано саме незаконністю дій нотаріуса як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями примати рішення про державну реєстрацію прав. Тобто дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса Кравченка С. В., як державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, отже їх має бути оскаржено в порядку адміністративного судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції було помилково скасовано рішення місцевого суду, яке було ухвалене з дотриманням норм як матеріального так і процесуального права.
Заявник вказує, що судом апеляційної інстанції не було враховано тієї обставини, що у пунктах під номером 3 спірних договорів вказано недостовірні відомості про те, що покупець грошові кошти сплатив повністю до підписання цих договорів, вказані обставини прийняті до уваги судом першої інстанції та доведені позивачем на підставі показань свідків. Приватним нотаріусом не було надано жодних аргументованих пояснень з приводу порядку проведення розрахунку між сторонами правочинів та не повідомлено судам, яким документом посвідчується факт передачі коштів.
Заявник вказує, що уклавши договори купівлі-продажу та не сплативши за них обумовлені ними грошові суми відповідач ОСОБА_2 ввів позивача в оману, адже вона розраховувала на те, що після введення житлового будинку в експлуатацію повний розрахунок з нею все-таки буде проведений.
Одночасно касаційна скарга містить також посилання на те, що представник заявника - адвокат  Пилипенко Р. Б. двічі звертався до суду апеляційної інстанції із заявами про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні, проте суд апеляційної інстанції 07 листопада 2018 року здійснив розгляд справи без участі представника позивача, чим порушив її права на судовий захист, адже у зв`язку із цим вона була позбавлена можливості пояснити свої доводи у справі та надати докази, які мали важливе значення при її розгляді.
Аргументом касаційної скарги є також те, що позивач вважає висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття  провадження у справі в частині позовних вимог про скасування витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та  скасування рішення державного реєстратора від 29 березня 2013 року № 1243037 про державну реєстрацію прав власності неправильним, адже розгляд цих позовних вимог повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного, як вказав суд апеляційної інстанції.
Касаційна скарга також містить посилання на ту обставину, що на думку ОСОБА_5 розгляд справи судом апеляційної інстанції було здійснено неповноважним складом суду, адже на її думку колегія суддів повинна була заявити собі самовідвід, оскільки представник відповідача - приватного нотаріуса Кравченка С. В. - адвокат                         Міщенко С. В. до 31 січня 2017 року був суддею Апеляційного суду Черкаської області. Заявник вказувала на наявність службових та можливо приятельських стосунків між адвокатом відповідача та колегією суддів. 
За відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень Міщенко С. В. до кінця січня 2017 року разом із іншими суддями сформованої колегії суддів приймав участь у розгляді інших цивільних справ. Суд апеляційної інстанції необґрунтовано залишив її заяву про відвід колегії суддів без розгляду, адже про ту обставину, що ОСОБА_6 працював у складі цієї колегії суддів. 
Вказує, що не могла раніше заявити відвід, адже на її адресу надходили повістки із підписом іншого головуючого судді - Пономаренка В. В., вона не брала участі у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, а тому право заявляти відводи їй не роз`яснювалось.
Заявник також вважає, що суд апеляційної інстанції не звернув достатньої уваги на ту обставину, що в цьому випадку мало місце відчуження незавершеного будівництва, яке мало лише 68 % готовності, тобто відбулося відчуження майна право власності на яке не могло виникнути, адже цей будинок не був зданий в експлуатацію.
Узагальнені доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
У липні 2019 року від приватного нотаріуса Кравченка С. В. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5 , в якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги.
Приватний нотаріус вказує, що розгляд справи було здійснено повноважним складом суду, про розгляд апеляційних скарг колегією суддів апеляційного суду під головуванням судді Фетісової Т. Л. позивачу було відомо ще 11 жовтня 2018 року (розгляд справи відбувся 07 листопада 2018 року), розгляд справи почався 23 жовтня 2018 року про що було відомо як позивачу так і його представнику, таким чином порушення прав позивача при залишенні без розгляду її заяви про відвід колегії суддів апеляційним судом допущено не було. У відзиві на касаційну скаргу також міститься посилання про відсутність порушення права позивача на доступ до правосуддя, адже про час та місце розгляду справи апеляційним судом вона повідомлялась належним чином, проте скористалась своїм правом на власний розсуд. Апеляційний суд правомірно закрив провадження в частині позовних вимог про скасування витягу та рішення державного реєстратора, адже ці дії є первинними і жодним чином не пов`язані з наслідками правочину. Порушень при вчиненні реєстраційних дій допущено не було також.
У серпні 2019 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5 , в якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що при укладенні оспорюваних правочинів факту обману покупцем продавця не було, позивач доводить вказаний факт лише показаннями свідків, що є недостатнім.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.
02 серпня 2019 року справа № 695/3878/16-ц надійшла до Верховного Суду.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1039/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу                 № 695/3878/16-ц (провадження № 61-48070св18) 14 квітня 2020 року призначено судді-доповідачеві Литвиненко І. В.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 травня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до копії договору дарування житлового будинку від 09 березня 1993 року, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_1 , прийняла в дар житловий недобудований будинок (стан готовності складає 68 %) з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Всі будівлі розміщені на земельній ділянці закріпленій за сільською радою в розмірі 800 кв. м.
Відповідно до копії договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15 квітня 2013 року ОСОБА_1 , продала, а неповнолітній ОСОБА_8 придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Нова Дмитрівка, Золотоніського району, вулиця не вказана, загальною площею 0,1379 га.
Як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які являються сусідами позивача, останні підтвердили факт того, що ОСОБА_3 , та                 ОСОБА_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 однак фактично там не проживають з 1999 року.
Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки від 19 грудня 2016 року виданого ТОВ Інформаційно-консалтинговою фірмою «Реноме», загальна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 складає - 165 000 грн.
Рішенням виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради від 21 грудня                        2012 року за № 124, вирішено надати згоду неповнолітньому ОСОБА_2 купити житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,1379 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в якому він зареєстрований. Надано згоду неповнолітньому ОСОБА_2 на підпис та укладання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.
Відповідно до технічного паспорту виготовленого 14 жовтня 1994 року Золотоніським ЧООБТІ власником будинку на АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Відповідно до технічного паспорту виготовленого 22 червня 2015 року ТОВ «Еліт партнер-Плюс» власником будинку на АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
З витягу Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 березня 2013 року № 1778549, власником будинку на АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
З нотаріально посвідченої заяви від 11 квітня 2013 року встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , надали згоду на купівлю їх неповнолітнім сином житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1379 га, кадастровий номер 7121587801:03:008:0522, що розташована в с. Нова Дмитрівка, вулиця не вказана, Золотоніського району та підписати договори купівлі-продажу. Однак, відсутня згода на передачу ОСОБА_2 будь-яких грошових коштів позивачу в рахунок придбання нерухомого майна.
З довідки Новодмитрівської сільської ради від 21 грудня .2016 року № 1004 встановлено, що у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 фактично зареєстровані: ОСОБА_2 , 1997 року народження; ОСОБА_12 , 1994 року народження, ОСОБА_1 , 1971 року народження,                    ОСОБА_3 , 1975 року народження. 
Відомості з приводу наявності письмової згоди органу опіки та піклування на передачу грошових коштів неповнолітнім ОСОБА_13 за придбання житлового будинку АДРЕСА_1 Новодмитрівській сільській раді відсутні.
Місцевим судом встановлено, що незавершене будівництво зареєстроване Золотоніським виробничим відділком КП «ЧООБТІ» за від 17 березня 1993 року № 516, про що у реєстровій книзі вчинено запис за № 2.
У 2004 році ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку площею 0,1379 га на АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом від 22 червня                    2004 року № 738.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 вчиняла дії щодо оформлення купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та сприяла в отриманні ОСОБА_14 документів про купівлю-продаж завершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки.
До матеріалів цивільної справи приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком С. В. надано витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 березня 2013 року № 1778549, з якого слідує, що нотаріус як реєстратор прийняв рішення від 29 березня 2013 року                № 1243037 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок як об`єкт завершеної житлової нерухомості.
Місцевим судом встановлено, що зі змісту вказаного рішення нотаріуса випливає, що воно прийняте приватним нотаріусом саме на підставі договору дарування, серія та номер 4, посвідченого 09 березня 1993 року Новодмитрівською сільською радою Золотоніського району, за яким ОСОБА_1 подаровано об`єкт незвершеного будівництва (недобудований житловий будинок на АДРЕСА_1 ).
Рік завершення будівництва в технічному паспорті БТІ на об`єкт нерухомості не вказаний, документів про введення об`єкту в експлуатацію за спрощеним порядком (як будівництво до 1992 року), чи в порядку реєстрації декларації про готовність (в інспекції ДАБК в Черкаській області) відповідачами до матеріалів справи не надано.
Довідка Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району про реєстрацію осіб у спірному домоволодінні на АДРЕСА_1 та належність об`єкту позивачу датується 09 квітня 2013 року, а реєстраційні дії проведені 31 березня 2013 року. В той же час у вказаній довідці немає жодних відомостей про рік кінцевої побудови цього житлового будинку та інформації про введення його в експлуатацію.
З матеріалів нотаріальної справи № 30700171215 встановлено, що приватний нотаріус Кравченок С. В. провів, як державний реєстратор, повторні реєстраційні дії на нерухоме майно на підставі договору дарування від 09 березня 1993 року та безпідставно вказав у спірному договорі купівлі-продажу житлового будинку від 15 квітня 2013 року як правовстановлюючий документ на нерухоме майно свій витяг від 29 березня                  2013 року, а не документ про первинну реєстрацію вказаного об`єкту як завершеного будівництвом житлового будинку.
Місцевий суд встановив, що витяг приватного нотаріуса Кравченка С. В. від 29 березня 2013 року взагалі не містить відомостей щодо видачі позивачу свідоцтва про право власності на завершене будівництвом нерухоме майно - житловий будинок, позаяк договором дарування від 09 березня 1993 року ОСОБА_1 було подаровано всього лише недобудоване домоволодіння в 68 % готовності (без жодних посилань на введення вказаного об`єкту в експлуатацію та відомостей щодо року завершення його будівництва).
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України  наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Перевіряючи в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2018 року представник позивача - адвокат Пилипенко Р. Б. звернувся до апеляційного суду із заявою в якій просив відкласти розгляд справи призначений на 21 серпня 2018 року на інший час.
21 серпня 2018 року протокольною ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області клопотання представника ОСОБА_1 розгляд справи було - адвоката                 Пилипенка Р. Б. було задоволено, розгляд справи відкладено на 04 вересня 2018 року.
На адресу позивача - ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції було надіслано листа, який був отриманий нею 20 серпня 2018 року.
04 вересня 2018 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці.
26 вересня 2018 року на підставі розпорядження № 1142 відбулася заміна судді-доповідача Пономаренка В. В. на суддю Фетісову Т. Л .
Ухвалою про прийняття справи до свого провадження розгляд справи було призначено на 23 жовтня 2018 року про що було повідомлено позивача відповідним листом, який вона отримала 11 жовтня 2018 року. В означеному листі окрім іншого було вказано, що явка учасників справи є необов`язковою.
23 жовтня 2018 року представник позивача - адвокат Пилипенко Р. Б. звернувся до апеляційного суду із заявою в якій просив відкласти розгляд справи призначений               на 23 жовтня 2018 року на інший час у зв`язку із його перебуванням на амбулаторному лікуванні.
23 жовтня 2018 року протокольною ухвалою Апеляційного суду Черкаської області розгляд справи було відкладено до 07 листопада 2018 року про що на адресу                       ОСОБА_1 було надіслане відповідне повідомлення, яке було нею отримане                                11 жовтня 2018 року, тобто після ухвалення апеляційним судом оскаржуваної постанови.
06 листопада 2018 року представник позивача - адвокат Пилипенко Р. Б. звернувся до апеляційного суду із заявою в якій просив відкласти розгляд справи призначений                  на 07 листопада 2018 року на інший час у зв`язку із його перебуванням на стаціонарному лікуванні.
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 про судове засідання призначене на                             07 листопада 2018 року належним чином була повідомлена лише 11 жовтня 2018 року, тобто після ухвалення апеляційним судом оскаржуваної постанови, а тому колегія суддів приймає означений довід касаційної скарги.
Крім того Верховний Суд доходить висновку про обґрунтованість доводу касаційної скарги стосовно того, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про скасування витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасування рішення державного реєстратора від 29 березня 2013 року № 1243037 про державну реєстрацію прав власності є неправильним.
Висновок апеляційного суду про те, що розгляд означених позовних вимог повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства є помилковим з огляду на таке.
У поданому до суду позові ОСОБА_1 просила окрім іншого скасувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасувати рішення державного реєстратора від 29 березня 2013 року № 1243037 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на спірний житловий будинок, який потім став предметом оспорюваного договору.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Публічно-правовим є, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема, між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).
Заявивши вимогу про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності та витягу, позивач має на меті захистити своє право власності на житловий будинок від порушень з боку іншої особи - відповідача ОСОБА_2 .
Отже, спірні правовідносини мають приватноправовий характер і виникли між сторонами щодо права власності на спірний житловий будинок. 
Спір про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача.
Визнання незаконним та скасування спірних рішень приватного нотаріуса впливає на права ОСОБА_2 , а тому в цьому випадку існує спір про право, що у свою чергу унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Вищенаведений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 листопада 2019 року у справі                                       № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).
Окрім іншого касаційна скарга містить доводи стосовно того, що розгляд справи судом апеляційної інстанції було здійснено неповноважним складом суду, адже на думку позивача, колегія суддів повинна була заявити собі самовідвід, оскільки представник відповідача - приватного нотаріуса Кравченка С. В. - адвокат Міщенко С. В. до 31 січня 2017 року був суддею Апеляційного суду Черкаської області. Заявник вказувала на наявність службових та можливо приятельських стосунків між адвокатом відповідача та колегією суддів. 
Заявниця вказує, що за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень Міщенко С. В. до кінця січня 2017 року разом із іншими суддями сформованої колегії суддів приймав участь у розгляді інших цивільних справ, а тому, як вона вважала, його думка вплинула на позицію колегії суддів під час вирішення цієї справи. Суд апеляційної інстанції необґрунтовано залишив її заяву про відвід колегії суддів без розгляду, адже про ту обставину, що ОСОБА_6 працював у складі цієї колегії суддів. Обожина І . В. дізналась нещодавно, а тому не могла раніше заявити відвід, оскільки на її адресу надходили повістки із підписом іншого головуючого судді - Пономаренка В. В., вона не брала участі у розгляді справи у суду апеляційної інстанції, а тому право заявляти відводи їй не роз`яснювалось.
З приводу вищезазначеного колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої та другої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. 
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.
Частиною третьою статті 39 ЦПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Заявляти відвід після спливу встановлених статтею 39 ЦПК України строків дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаних строків, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Стаття 126 ЦПК України закріплює загальне правило, згідно з яким право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
ОСОБА_1 ухвалу про відкриття апеляційного провадження за підписом судді  Пономаренка В. В. отримала 09 серпня 2018 року.
Повідомлення від 02 жовтня 2018 року про призначення справи до розгляду у суді апеляційної інстанції на 23 жовтня 2018 року за підписом судді Фетісової Т. Л.                   Обожина І. А. отримала 11 жовтня 2018 року.
Заяву про відвід колегії суддів Обожина І. А. подала 07 листопада 2018 року.
Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів, апеляційний суд вказував, що розгляд справи розпочався, було оголошено явку сторін та встановлення осіб у справі. Також, було оголошено склад суду та у відповідності до статті 220 ЦПК України роз`яснено право заявити відвід складу суду. Про вказані обставини було відомо заявнику, що підтверджується поштовими повідомленнями про одержання ОСОБА_1 ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження (а.с. 37 том 2), клопотаннями представника заявника від 23 жовтня 2018 року та від 07 листопада 2018 року про відкладення розгляду справи, що свідчать про її обізнаність про хід апеляційного розгляду, а також поштовим повідомленням (а.с. 67 том 2) про одержання ОСОБА_1 повістки про розгляд справи за підписом судді Фетісової Т. Л.
Суд апеляційної інстанції зазначав, що представник відповідача - приватного нотаріуса Кравченка С. В. - адвокат Міщенко С. В. також брав участь і при розгляді цієї справи судом першої інстанції проти чого заявник заперечень не мала, підстави заявленого відводу не є винятковими, оскільки заява подана з пропуском визначеного частиною третьою статті 39 ЦПК України процесуального строку, тому у відповідності до вимог частини другої статті 126 ЦПК України цю заяву про відвід колегії суддів було залишено без розгляду.
Таким чином, суд апеляційної інстанцій, дійшовши висновку про відсутність виняткових обставин, які виправдовують пропущення строку заявлення відводу обґрунтовано залишив заявлений ОСОБА_1 відвід без розгляду і такі дії не суперечать статтям 39, 126 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до підпунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
Підсумовуючи вищенаведене, Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасування рішення державного реєстратора                     від 29 березня 2013 року № 1243037 про державну реєстрацію права власності на спірний недобудований будинок за позивачем.
Позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора від 29 березня                   2013 року № 1243037 та визнання недійсним витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 березня 2013 року № 1778549 взаємопов`язані із позовними вимогами про: визнання недійсними з моменту укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 15 квітня                      2013 року та скасування рішення приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С. В. від 15 квітня 2013 року № 1654414  про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок та земельну ділянку від 15 квітня 2013 року № 1654414 та окремий їх розгляд неможливий.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати з вказаних вище підстав, а справу передати на новий апеляційний розгляд.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.           
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                  А. І. Грушицький 
А. А. Калараш
І. В. Литвиненко
І. М. Фаловська