ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3628/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року (головуючий суддя: Прасов О.О.) по адміністративній справі №280/3628/19
за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, Головного управління Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.07.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідачів Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України (далі – ГУ НГ України), в якому з урахуванням уточнень просить зобов`язати ГУ НГ України виділити кошти у розмірі 40 500 грн., а Військову частину НОМЕР_1 НГ України в подальшому здійснити виплату цих коштів на його користь  (з утриманням податків із зазначеної суми коштів), в якості компенсації за піднайом житла у м. Запоріжжі під час проходження служби в період з 01.01.2018 року по 03.07.2019 року (18 місяців);
зобов`язати ГУ НГ України виділити кошти у розмірі 30 139,84 грн., а Військову частину НОМЕР_1 НГ України зобов`язати в подальшому здійснити виплату цих коштів на його користь (без утримання податків з зазначеної суми коштів), в якості компенсації вартості за неотримане речове майно;
зобов`язати ГУ НГ України виділити кошти у розмірі 17 309,25 грн., а Військову частину НОМЕР_1 НГ України зобов`язати в подальшому здійснити виплату цих коштів на його користь (з утриманням податків з зазначеної суми коштів), в якості компенсації за невикористані додаткові відпустки.
В обґрунтування позову зазначив про порушення відповідачами його прав та інтересів як військовослужбовця, що проходив службу за контрактом та був звільнений  у запас у зв`язку з закінченням строку контракту, без здійснення з ним остаточного розрахунку по усім належним йому виплатам.
У відзиві на позов НГ України зазначила про протиправність позовних вимог ОСОБА_1 ,  в зв`язку з чим просила у їх задоволенні відмовити.
У відзиві на позов Військова частина НОМЕР_1 НГ України зазначила про безпідставність вимог ОСОБА_1 в частині компенсації за піднайом житла у м. Запоріжжі під час проходження служби в період з 01.01.2018 року по 03.07.2019 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року позовні вимоги задоволено частково, зобов`язано ГУ НГ України виділити Військовій частині НОМЕР_1 НГ України кошти у розмірі 30 139,84 грн.  в якості компенсації вартості за неотримане речове майно, кошти у розмірі 17 309,25 грн.  в якості компенсації за невикористані додаткові відпустки, а Військову частину НОМЕР_1 НГ України здійснити виплату цих коштів на користь ОСОБА_1 ;   в іншій частині позовних вимог та у стягненні на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги відносно покладання на ГУ НГ України зобов`язання виділити в якості компенсації за піднайом житла у м. Запоріжжі під час проходження служби в період з 01.01.2018 року по 03.07.2019 року (18 місяців)кошти у розмірі 40 500 грн., а Військову частину НОМЕР_1 НГ України здійснити виплату цих коштів на його користь , позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення в цій частині скасувати, прийняти   постанову, якою задовольнити дану вимогу.
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі посилаються на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині відмови позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо компенсації на його користь коштів за піднайом житла, в зв`язку з чим просять залишити рішення без змін в цій частині, а скаргу без задоволення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року відповідає, а вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Із  матеріалів справи вбачається, що 02.06.2014 року між Міністерством внутрішніх справ України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у НГ України строком на 5 років (а.с.16).
Як вбачається  з витягу наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) №141 від 03.07.2019  року, капітану юстиції ОСОБА_1 , звільненого відповідно до пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту, виплачено премію за період з 01.07.2019 року по 03.07.2019 року в розмірі 95 % від посадового окладу (а.с.17).
Не погодившись з невиплатою відповідачами при звільненні компенсації  за невикористані додаткові відпустки, неотримане речове майно, а також піднайом житла у м. Запоріжжі під час проходження служби в період з 01.01.2018 року по 03.07.2019 року (18 місяців) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами щодо покладання  зобов`язання на ГУ НГ України виділити Військовій частині НОМЕР_1 НГ України кошти в якості компенсації за невикористані додаткові відпустки , неотримане речове майно, та   піднайом житла у м. Запоріжжі, а Військову частину НОМЕР_1 НГ України в подальшому здійснити виплату цих коштів на його користь.
Судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги, зобов`язано ГУ НГ України виділити Військовій частині НОМЕР_1 НГ України кошти у розмірі 30 139,84 грн.  в якості компенсації вартості за неотримане речове майно, кошти у розмірі 17 309,25 грн.  в якості компенсації за невикористані додаткові відпустки, а Військову частину НОМЕР_1 НГ України здійснити виплату цих коштів на користь ОСОБА_1 ; рішення в цій частині сторонами не оспорюється.
Абзацом 5 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції до 21.03.2018 року) визначено, що у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Зазначеною статтею у редакції з 21.03.2018 року визначено, що у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.  Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п 6 Порядку №450 в редакції до 2019 року, грошова компенсація не виплачується у разі наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї за місцем проходження військової служби жилого приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площею, що відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством; не здачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Пункт 6 Порядку №450  в редакції з 2019 року визначає, що грошова компенсація не виплачується у разі:
наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони;
не здачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження;
штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.
Пунктом 7 Порядку №450  в редакції в редакції до 2019 року визначено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки);
Пунктом 7 Порядку №450 в редакції з 2019 року визначено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.
Із матеріалів справи вбачається, що до 31.12.2017 року згідно трьохстороннього договору про піднайом житлового приміщення №35КЕС  від 02.02.2017 року, укладеного між орендодавцем - власником житла, орендарем - Військовою частиною НОМЕР_1 НГУ, ОСОБА_1 в якості користувача проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
29.12.2017 року позивачем подано командиру ВЧ НОМЕР_1 НГУ рапорт в якому зазначено, що у зв`язку із припиненням терміну дії договору №35КЕС від 02.02.2017 року та враховуючи відсутність в нього та членів його сім`ї власного житла в м. Запоріжжі, просить з 01.01.2018 року виплачувати йому грошову компенсацію за здійснення найму житла.
Водночас матеріали справи не містять та ОСОБА_2 не надано суду доказів, що підтверджують факт понесення ним витрат на здійснення найму (піднайму)  житла в розмірі 40  500 грн. у м. Запоріжжі під час проходження служби в період з 01.01.2018 року по 03.07.2019 року, а також доказів звернення до військової частини щодо оренди для нього житла відповідно до приписів ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В силу викладеного є вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині покладання зобов`язання на ГУ НГ України виділити в якості компенсації   найму (піднайму)  кошти у розмірі 40 500 грн., а Військову частину НОМЕР_1 НГ України   здійснити виплату цих коштів на користь позивача.
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.
Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з`ясовано обставини справи у відповідній частині та в цій частині з додержанням норм матеріального та процесуального прийнято рішення, а тому підстави для його скасування в цій частині відсутні.
Керуючись ст. 315, 316, 221, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року по адміністративній справі №280/3628/19  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 27 травня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Строки касаційного оскарження, з урахуванням п.3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» КАС України, в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020 року, продовжуються на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби коронавірусної хвороби (COVID-19).
Повний текст постанови складений    1 червня 2020 року.    

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай