Постанова                                         
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 646/6493/16-ц
провадження № 61-3733св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 червня 
2017 року у складі судді Журавель В. А. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Швецової Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 11 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 11 100,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 24 вересня 2015 року на виконання вимог частини другої статті 1281 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) банк направив претензію кредитора до Першої харківської державної нотаріальної контори, згідно повідомлення якої від 07 жовтня 2015 року із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 звернулися її дочка ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 , на адресу яких 25 листопада 
2015 року та 21 січня 2016 року відповідно, були направлені претензії. 
 
Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 за життя зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї станом на дату смерті виникла заборгованість у розмірі 10 836,32 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 212,16 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 624,16 грн, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути її з відповідачів солідарно.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 
19 вересня 2015 року стало відомо про смерть спадкодавця ОСОБА_3 , про що свідчить направлена ним до нотаріальної контори претензія кредитора. Банк не надав доказів на підтвердження отримання відповідачами направлених ним претензій від 25 листопада 2015 року та від 21 січня 2016 року про задоволення вимог кредитора, а тому не довів, що у встановлений законом строк пред`явив свої вимоги до спадкоємців, що позбавляє позивача права вимоги до них. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів отримання відповідачами свідоцтва про право на спадщину, не визначив вартість спадкового майна та розмір часток у спадщині, що позбавляє суд можливості перевірити, чи не виходять заявлені банком вимоги за межі вартості спадкового майна.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року залишено без змін. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
 
У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою направлені банком, у межах визначених частиною другою статті 1281 ЦК України шестимісячного строку, претензії спадкоємцям боржника. Про смерть позичальника ОСОБА_3 позивачеві стало відомо 
19 вересня 2015 року та того ж дня він направив до нотаріальної контори претензію кредитора. Після отримання інформації про наявність у ОСОБА_3 спадкоємців, ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 претензії від 25 листопада 2015 року та від 21 січня 2016 року відповідно. Вказував на те, що суди помилково поклали на банк обов`язок доказування отримання відповідачами свідоцтва про право на спадщину, а також вартості спадкового майна та розміру їх часток у спадщині, оскільки уразі заперечення спадкоємцями заявлених до них банком вимог, обов`язок доказування розміру своєї відповідальності перед кредитором покладається на них. Натомість суди попередніх інстанцій не встановили обставин, що мають значення для правильного вирішення зазначеної справи. На усунення недоліків з`ясування обставин судом першої інстанції, представник позивача просив апеляційний суд витребувати спадкову справу після смерті  ОСОБА_3 , однак суд необгрунтовано відмовив у його задоволенні. 
 
Короткий зміст вимог та доводів відзивів на касаційну скаргу
 
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у яких відповідачі зазначали, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи та ухвалили законні і обгрунтовані рішення, підстави для їх скасування відсутні.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та відзивів, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
 
11 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 11 100,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
 
Згідно з наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості позичальника, станом на 29 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 11 вересня 2008 року становила 10 836,32 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 212,16 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 624,16 грн.
 
19 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив до Першої харківської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців померлої  ОСОБА_3 
 
28 вересня 2015 року Перша Харківська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк», що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулися її дочка ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 , із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь дочки ОСОБА_1 звернувся чоловік померлої ОСОБА_4 , заяв від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходило.
 
25 листопада 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_1 претензію про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за кредитним договором від 11 вересня 2008 року.
 
21 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено ОСОБА_2 претензію про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за кредитним договором від 11 вересня 2008 року.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). 
 
Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
 
Згідно з статтею 1282 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
 
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
 
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.
 
Відповідно до статті 1281 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
 
Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).
 
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
 
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обгрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
 
Відповідно до пункту 3.11. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 
від 22 лютого 2012 року №296/5, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку.
 
Суди попередніх інстанцій наведені положення чинного законодавства не урахували та не звернули увагу, що 24 вересня 2015 року на виконання вимог частини другої статті 1281 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора від 19 вересня 2015 року до Першої Харківської державної нотаріальної контори, а тому висновки судів попередніх інстанцій про пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» шестимісячного строку пред`явлення вимог до спадкоємців не відповідають обставинам справи та положенням частини другої статті 1281 ЦК України.
 
За змістом чинної на час розгляду справи статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а отже заперечуючи проти вимог кредитора спадкодавця, спадкоємець повинен доводити обсяг отриманого ним спадкового майна та його вартість, а тому посилання судів попередніх інстанцій на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор спадкодавця не надав доказів на підтвердження отримання відповідачами свідоцтва про право власності на спадкове майно, його вартість, та розмір їхніх часток, суперечать вимогам процесуального закону. 
 
Відмовляючи у задоволені клопотання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування спадкової справи ОСОБА_3 , апеляційний суд формально підійшов до вирішення справи, не усунув недоліки суду першої інстанції щодо неповного з`ясування обставин справи, не сприяв встановленню обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема складу спадкового майна, його вартості, розміру часток спадкоємців, а тому зазначене оскаржуване рішення не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, що полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ з метою ефективного захисту порушених прав.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України ухвала Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року підлягає скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
                                                                                                        С. О. Погрібний
Г. І. Усик