ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова 

Іменем України 

22 квітня 2020 року      
 
м. Харків

справа № 638/7050/17

провадження № 22-ц/818/2686/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук  Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «ВУСО»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП,
       
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року, ухвалене суддею Штих Т.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ « СК « ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 листопада 2016 року з вини відповідача, належному йому на праві власності автомобілю марки «Дайхатсу Теріос» державний номер НОМЕР_1 завдано механічних пошкоджень, чим відповідно завдано матеріальні збитки. Згідно висновку оцінювача ТОВ « СИГНАЛ» від 26.01.2017 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля за наслідком ДТП становить 278469,00 гривень. Позивач просить стягнути на його користь 280704,00 гривень- суму, яка складається з збитків, послуг евакуатора, послуг ПАТ « Укртелеком» та послуг СТО. Крім того позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, а також витрати на правову допомогу, вартість роботи оцінювача         на суму 8100,00 гривень.

У зв`язку з вищевикладеним, просить    стягнути на його користь з відповідача 231976,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень. Вирішити питання щодо судових витрат та звільнити його від сплати судового збору ( а.с. 70-71).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог позов ОСОБА_1 – задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 суму матеріальної шкоди у розмірі 90638,52 ( дев`яносто тисяч 638 гривень 52 копійки) та суму моральної шкоди в розмірі 5000 ( п`ять тисяч гривень).
Стягнуто з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 на користь держави судові витрати, судовий збір за звернення з позовом в сумі 1446,39 ( одна тисяча чотириста сорок шість гривень 39 копійок.)

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов хибних висновків стосовно розміру завданих позивачу матеріальних збитків, що у підсумку призвело до неправильного вирішення справи та порушення законних прав та інтересів позивача. Судом помилково було взято до уваги лише звіт № 221/11/16 про оцінку вартості матеріального збитку від 30 листопада 2016 року, проведеної ФОП ОСОБА_4 , наданий представником ПрАТ « СК « ВУСО». Також посилається на те, що судом першої інстанції не було надано достатню оцінку завданим позивачу моральним стражданням у зв`язку із порушенням усталеного ритму життя.

ОСОБА_2 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення, взявши до уваги звіт № 221/11/16 про оцінку вартості матеріального збитку від 30 листопада 2016 року, проведеної ФОП ОСОБА_4 , наданий представником ПрАТ « СК « ВУСО». Вказує, що клопотання про призначення експертизи щодо визначення матеріального збитку позивач не заявляв, а лише наполягав на стягненні збитку згідно наданого ним звіту. Також вказує, що позивачем на підтвердження своїх вимог щодо моральної шкоди не надано жодного розрахунку моральної шкоди та доказів, що підтверджують факт негативного впливу на його стан.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 грудня 2016 року - 10 листопада 2016 року о 13-00 годині у місті Харків на перехресті вул. Деревянко та проспекту Науки, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем « Мерседес» номерний знак НОМЕР_4 , відповідно до дорожньої обстановки не дав закінчити проїзд перехрестя автомобілю, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем « Дайхатсу» номерний знак НОМЕР_5 .        При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

В діях відповідача встановлено порушення вимог п.16.5ПДР України, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року у справі №638/19838/16-п відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       
Вчинення відповідачем адміністративного проступку не спростовується, та за наявності постанови Дзержинського районного суду м. Харкова, яка набрала законної сили, не підлягає доказуванню.

Згідно звіту №170126-004 про оцінку розміру матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобілю « Дайхатсу» номерний знак НОМЕР_5 , в результаті його пошкодження від 26 січня 2017 року вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля складає 278469,00 гривень.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ « СК ВУСО» на підставі полісу страхування серії НОМЕР_6 7173881, якою було виплачено позивачу відшкодування завданої шкоди в сумі 49000,00 гривень.

Відповідно до звіту № 221/11/16 про оцінку вартості матеріального збитку від 30 листопада 2016 року, проведеної ФОП ОСОБА_4 суму матеріального збитку становить 139638,52 грн.

Оцінюючи докази сторін щодо розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті позивачу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частинами першою та третьою першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищення небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. 

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - «Методика»), калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ.

Так, звіт ТОВ « СИГНАЛ» проведений відповідно до рахунку- фактури № 7-000000099 від 25 січня 2017 року ТОВ « Техно-Арт». Зі звіту також вбачається, що інші дослідження з приводу вартості не проводились.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що звіт ТОВ « СИГНАЛ» від 26 січня 2017 року, виконаний без врахування всіх обставин справи.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ремонтні роботи автомобілю марки «Дайхатсу Теріос» державний номер НОМЕР_1 були проведені ТОВ «Техно-Арт», тому вартість відновлювального ремонту у звіті ТОВ « СИГНАЛ» від 26 січня 2017 року безпідставно визначена враховуючи ціни у рахунку фактурі ТОВ «Техно-Арт». 

Позивач не надав доказів на спростування висновку ФОП ОСОБА_4 . Відсутність калькуляції у копії висновку, наданого ПрАТ « СК ВУСО» не свідчать про її відсутність в оригіналі висновку, який має посилання на цю калькуляцію.

Клопотання про витребування додатків до висновку ФОП ОСОБА_4 позивач не заявляв.

Клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи позивач у суді першої інстанції не заявляв без поважних причин.

За таких обставин висновки суду першої інстанції не спростовані позивачем.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на наявність негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків відносить нервовий стрес, глибокі переживання, які позивач зазнав через пошкодження майна та завдання тілесних ушкоджень його дружині. Для відновлення нормального душевного стану позивач потребує тривалий час.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності стосовно завданої позивачу моральної шкоди, ураховуючи душевні страждання та стрес, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його власного автомобіля, вимушеність змін у повсякденному житті, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір стягнення на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П.Пилипчук 

Судді –                                                                С.С. Кругова 

                                                                       О.В. Маміна