Постанова
Іменем України
10 квітня 2019 року 
м. Київ
справа № 645/895/17
провадження № 61-35133св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 , 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року у складі судді Ульяніч І. В. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А.І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т. Д.,про встановлення факту відсутності родинних відносин та виключення з кола спадкоємців.
Позов обґрунтований тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 
03 квітня 2013 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з якимвсю належну їй частину житлового будинку  АДРЕСА_1 заповідала  ОСОБА_1 . 
Після поховання дружини він у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бєсєди Т. Д. із заявою про прийняття спадщини. Пізніше від нотаріуса йому стало відомо, що ОСОБА_2 також звернулася до приватного нотаріуса Бєсєди Т. Д. із заявою про прийняття спадщини. В заяві вона вказала, що є матір`ю його  померлої дружини, проте будь-яких доказів на підтвердження цих обставин та своїх спадкових прав не надала.
Позивач просив суд встановити факт відсутності родинного зв`язку ОСОБА_2 із ОСОБА_3 та виключити її з кола спадкоємців першої черги.
Короткий зміст зустрічних позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі зустрічним позовом про встановлення факту родинних відносин. 
Зустрічний позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вона, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 , у лікарні смт Сахновщина Харківської області народила дочку ОСОБА_3 . З лікарні їх забрав чоловік і вони сім`єю виїхали до Азербайджану, де у Олексіївській сільській раді Кубинського району Азербайджанскої ССР (колишнього СРСР) отримали свідоцтво про народження ОСОБА_3 . 
У 1970 році її шлюб з ОСОБА_5 розірваний відповідно до рішення Бологойського народного суду Калінінської (Тверської області) РФ (СРСР), а вона повернула своє дівоче прізвище ОСОБА_3 .
07 січня 1971 року між нею та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб і вона взяла прізвище чоловіка ОСОБА_3 . 
З 1971 року до 1981 року ОСОБА_3 проживала з нею, її чоловіком та рідною сестрою однією сім`єю у м. Первомайському Харківської області. До 1981 року ОСОБА_3 навчалася у Первомайській середній школі № 4, а в 1981 році вступила на навчання до Харківського кооперативного технікуму, закінчила його у 1984 році. 
У 1982 році після досягнення повноліття у паспортному столі м. Первомайський  ОСОБА_3 отримала паспорт. 
У 1984 році вступила на навчання до Московської академії імені Скрябіна. Після її закінчення була направлена на роботу до м. Харкова на хутрову фабрику. 
У 1996 році Первомайським відділом реєстрації актів цивільного стану зареєстрований шлюб між  ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 . Після укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила своє прізвище на ОСОБА_3. Усі документи  ОСОБА_3 зберігала у себе вдома, але її чоловік -  ОСОБА_1 їх приховав.
Просила суд встановити факт родинних відносин між нею та  ОСОБА_3 , а саме, що вона є її матір`ю.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року, яке залишено без змінпостановою Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року, в первісному позові відмовлено, а зустрічний позов задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт родинного зв`язку між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знайшов підтвердження в судовому засіданні, що виключає можливість задоволення первісного позову щодо виключення ОСОБА_2 із кола спадкоємців.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову, а в зустрічному позові відмовити.
Рух справи в суді касаційної інстанції
11 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі. 
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права і з порушеннями норм процесуального права.
Суди не звернули увагу, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про факт родинного зв`язку  ОСОБА_2 із ОСОБА_3 . 
Показами свідків повністю підтверджено, що ОСОБА_2 не є матір`ю ОСОБА_3 
Аргументи інших учасників справи
Відзив  ОСОБА_2 на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо показань свідків, оскільки вони не підтвердили, що ОСОБА_2 не є матір`ю  ОСОБА_3 . Крім того, ці факти підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
Посилання ОСОБА_1 на порушення судами норм матеріального і процесуального права є недоречними, оскільки він не зазначив, які саме норми матеріального права і процесуального права порушили суди.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзив на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, щоз 04 жовтня 1996 року  ОСОБА_1 та    ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
Після смерті  ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді 71/100 частини житлового будинку     АДРЕСА_1 , які належали їй на підставі договору купівлі-продажу від 13 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О. Б., за реєстровим № 1656.
03 квітня 2013 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т. Д., за реєстровим № 620. Згідно з цим заповітом  ОСОБА_3 усю належну їй частину житлового будинку заповідала  ОСОБА_1 .
Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Бєсєди Т.Д. після смерті    ОСОБА_3 нею 24 грудня 2013 року заведена спадкова справа № 74/2013. Із заявами про прийняття спадщини звернулися  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 . Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини у матеріалах спадкової справи немає.
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в Сахновщинському районі Харківської області.
З 07 березня 1965 року  ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з     ОСОБА_5 , який було розірвано.  ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась дочка -  ОСОБА_3 
07 січня 1971 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 . Після укладання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою Первомайської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 4 Первомайської міської ради Харківської області ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_2 навчалась у Первомайській середній школі № 4, яку закінчила в 1981 році.
Відповідно до актового запису про одруження № 236                                               ОСОБА_3  народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Сахновщина Сахновщинського району Харківській області.
За повідомленням адміністарції КЗОЗ «Сахновщинська ЦРЛ» документація з пологового відділення центральної районної лікарні за 1966 рік відсутня, надати довідку про факт народження   ОСОБА_2 (на цей час  ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 дочки немає можливості.
Відповідно до копії форми № 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на ОСОБА_3 в графі «Ім`я, по батькові батька та матері» зазначено - ОСОБА_2  Паспорт виданий на підставі свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 Олексіївської селищної ради Кубинського району Азербайджанської ССР 19 квітня 1966 року. При видачі паспорту  ОСОБА_3 була студенткою кооперативного технікуму в м. Харкові.
На підтвердження факту родинних відносин  ОСОБА_2 також надані фотокартки, а саме:  ОСОБА_2 , її чоловіка ОСОБА_9 та двох дочок - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дитинстві; фотокартки весілля  ОСОБА_1 та     ОСОБА_3 , на яких зображені поруч ОСОБА_2 та    ОСОБА_3 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтями 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 256 ЦК України 2004 року суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
ОСОБА_2 просила суд встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_3 , а саме, що вона є її матір`ю, з метою отримання спадщини.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт родинних відносин між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знайшов підтвердження в судовому засіданні, що виключає можливість задоволення первісного позову щодо виключення ОСОБА_2 із кола спадкоємців.
Верховний Суд зазначає, що виключення з кола спадкоємців не передбачено ЦК України, тому доводи в цій касаційній скарзі є безпідставними.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що стосується показань свідків, то колегія суддів до них ставиться критично, оскільки ніхто з допитаних  свідків не зміг переконливо зазначити, що ОСОБА_3 не є дочкою ОСОБА_2 .
Суди оцінили докази, а саме: показання свідків, письмові докази у їх сукупності
Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо показань свідків, які на думку  ОСОБА_1 ,не підтвердили, що ОСОБА_2 є матір`ю  ОСОБА_3 , оскільки не спростовують встановлені судами обставини щодо факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтверджуються  належним чином оціненими письмовими доказами у справі в сукупності з показаннями свідків.  
Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав відповідну правову оцінку та виклав висновки на їх спростування, які зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
                                                                                                                      С. О. Погрібний
В. В. Яремко