ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2020 року                                                                                      Справа № 826/3998/18
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                               Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                      Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року у справі

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Державної фіскальної служби України

про                     визнання протиправними та скасування 
рішення і вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про:
- визнання такими що не відповідають вимогам закону рішення про результати розгляду скарги ДФС України та вимоги ГУ ДФС в Луганській області від 17.11.2017 № Ф-6474-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 11  022,37 грн.;
- відкликання вимоги ГУ ДФС у Луганській області від 17.11.2017 № Ф-6474-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 11  022,37 грн. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:
- скасовано рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 18.01.2018 № 718/А/99-99-11-02-02-25;
- зобов`язано ДФС України повторно розглянути скаргу позивача від 13.12.2017 про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2017 № Ф-6474-17 та прийняти рішення, з урахуванням мотивувальної частини рішення суду.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на звільнення від сплати ЄСВ за період, в який вона перебувала на обліку в органі доходів та зборів, розташованому в Луганській області в зоні АТО.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ДПС України подала апеляційну скарги, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що підставою для виставлення позивачу оскаржуваної нею вимоги про сплату боргу (недоїмки) стала наявність в неї відповідної заборгованості з ЄСВ.
Крім того, апелянт зазначає, що Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника ЄСВ, а лише надає можливість в період АТО не виконувати їх у встановлені строки та в повному обсязі і що АТО не завершена на теперішній час і податкові органи не мають правових підстав не нараховувати платникам відповідну заборгованість та/або списувати її, тим більше, за відсутності від ним відповідної заяви про списання.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
ДПС України заявлено клопотання про заміну відповідача на правонаступника, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, що занесена до протоколу судового засідання, у зв`язку з тим, що Київська міська митниця ДФС відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не припинена, а лише перебуває у стані припинення.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, яке задоволено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, яка  занесена до протоколу судового засідання.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, яка  занесена до протоколу судового засідання, суд, враховуючи зазначене клопотання позивача та неявку відповідача в судове засідання, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.01.2006 ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_1 ) та перебувала на обліку як платник єдиного внеску у Станично-Луганській Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Луганській області (далі - Станично-Луганська ДПІ ГУ ДФС у Луганській області).
02.12.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис щодо припинення ФОП ОСОБА_1 .
Згідно з даними інтегрованої картки позивача станом на 31.10.2017 за нею обліковувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 11022,37 грн., яка виникла за період з липня 2014 по жовтень 2016, а саме: нараховано 21.07.2014 - 1267,95 грн. (з урахуванням переплати у 883,00 грн.); 20.10.2014 - 1267,95 грн.; 20.01.2015 - 1267,95 грн.; 20.04.2015 - 1267,95 грн.; 20.07.2015 - 1267,95 грн.; 19.10.2015 - 1323,47 грн.; 19.01.2016 - 1434,51 грн.; 19.04.2016 - 909,48 грн.; 19.07.2016 - 941,16 грн.; 19.10.2016 - 957,00 грн.
17.11.2017 ГУ ДФС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6474-17, в якій зазначено, що станом на 31.10.2017 суму боргу позивача (недоїмки) 11 022,37 грн.
Не погоджуючись з вказаною податковою вимогою позивач подала скаргу до ДФС України, за результатом розгляду якої відповідачем прийнято рішення від 18.01.2018 № 718/А/99-99-11-02-02-25 про залишення спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) без змін, а скарги позивача - без задоволення.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р (далі - Розпорядження № 1053-р), Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 (далі - Порядок № 577), Порядком розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній фіскальній службі України та її територіальних органах, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2015 № 271 (далі - Порядок № 271). 
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У пункті 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік.
Статтею 25 Закону № 2464-VI регламентовано заходи впливу та стягнення, частина перша якої передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, який набув чинності з 15.10.2014, визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме до підп. «б» розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 9і такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органа доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №  405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому ПК України для списання безнадійного податкового боргу.
02.03.2015 Верховною Радою України було прийнято Закон України № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці», розділом І якого внесено до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» такі зміни: « 1. Пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року N 1669-VII вважати пунктом 9-4».
Закон України № 219-VIII від 02.03.2015 набрав чинності 13.03.2015.
Отже, внаслідок цих змін до Закону № 2464-VІ пункт 9-3 в редакції Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII з 13.03.2015 змінив нумерацію на пункт 9-4.
Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Відповідно до п. 101.5 ст. 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. 
Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Порядку № 577 орган доходів і зборів приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу на підставі відповідної письмової заяви платника податків за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що перебування ФОП на обліку в органі доходів і зборів, який розташований на території населеного пункту в зоні АТО, є підставою для зупинення застосування до такого платника заходів впливу, стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VI.
Крім того, за наявності вказаних обставин такий платник набуває право на звільнення від сплати ЄСВ шляхом списання накопиченої заборгованості за відповідний період в порядку, передбаченому ПК України для списання безнадійної заборгованості, тобто за заявою такого платника, поданою за місцем його податкової реєстрації.
У свою чергу, звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків, визначених Законом № 2464-VI, не звільняє орган доходів і зборів від обов`язку надсилати платникам єдиного внеску, які мають заборгованість (недоїмку), вимогу про її сплату.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 812/1473/16 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування апеляційним судом при розгляді цієї справи.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що спірна заборгованість зі сплати ЄСВ нарахована позивачу за період, в який вона перебувала на податковому обліку в органі доходів і зборів у зоні проведення АТО.
При цьому, оскаржувана позивачем податкова вимога ГУ ДФС в Луганській області від 17.11.2017 № Ф-6474-17 містить виключно суму основного боргу (недоїмки) позивача, без нарахування їй штрафу та/або пені.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, позивач не зверталася до органів доходів і зборів із заявою про списання вказаної заборгованості у вище визначеному порядку, тому підстав не нараховувати їй відповідну заборгованість та/або не виносити відповідну податкову вимогу в ГУ ДФС в Луганській області не було, а отже й у відповідача не було підстав скасовувати таку вимогу за скаргою позивача, що помилково залишено поза увагою суду першої інстанції.
Крім того, судова колегія відзначає, що, виходячи з приписів статті 2 КАС України та засад податкового законодавства, рішення ДФС України про результати розгляду скарги платника податків на податкову вимогу  контролюючого органу нижчого рівня безпосередньо не впливає на коло прав та обов`язків скаржника і в такому випадку належним способом захисту є оскарження в судовому порядку саме податкової вимоги як рішення суб`єкта владних повноважень, що створює для платника відповідні майнові наслідки.
У контексті виниклих правовідносин, апеляційний суд також відзначає, що Законом № 2464-VІ зі змінами, внесеними Законом № 1669-VII, не передбачено можливості звернення платника з вказаною заявою виключно після закінчення АТО, а лише зазначено, що така заява подається не пізніше тридцяти днів від дня завершення АТО, тобто визначено обмежувальний кінцевий термін.
Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції, судова колегія зазначає, що позовні вимоги в частині оскарження вимоги ГУ ДФС в Луганській області від 17.11.2017 № Ф-6474-17 позивачем заявлено до неналежного відповідача. Водночас, відповідно до статті 48 КАС України заміна відповідача або залучення співвідповідача на стадії апеляційного розгляду справи не допускається.
Аналізуючи всі доводи сторін, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.         
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення як позовних вимог про визнання такими що не відповідають закону рішення про результати розгляду скарги ДФС України та податкової вимоги ГУ ДФС в Луганській області від 17.11.2017 № Ф-6474-17, так і решти похідних вимог про відкликання вказаної податкової вимоги ГУ ДФС у Луганській області від 17.11.2017 № Ф-6474-17.
При цьому, судова колегія також зазначає, що вирішення питання про відкликання податкової вимоги належить до дискреційних повноважень відповідного контролюючого податкового органу, які на стадії виниклих правовідносин не реалізовані та не можуть здійснюватися судом замість такого органу, тим більше, враховуючи вищевикладене.
Отже, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга Державної податкової служби України підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року - скасуванню, адміністративний позов - залишенню без задоволення.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні позову фізичної особи, заявленого до суб`єкта владних повноважень, тому відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст., 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення і вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 31 березня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: